ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2021 року	Львів	Справа № 260/2312/20 пров. № А/857/14922/20	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії :
головуючого судді:                                        Гуляка В.В.
суддів:                                                              Ільчишин Н.В., Коваля Р.Й.
за участі секретаря судового засідання:           Стельмаха П.П. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «БСП ОІЛ», 
на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 22 жовтня 2020 року (суддя – Рейті С.І., час ухвалення – не зазначений, місце ухвалення – м.Ужгород, дата складення повного тексту – 27.10.2020 року), 
в адміністративній справі №260/2312/20 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «БСП ОІЛ» до Головного управління ДПС у Закарпатській області, 
про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, 

                                                          встановив:  

У червні 2020 року позивач ТзОВ «БСП ОІЛ» звернувся в суд із адміністративним позовом до відповідача ГУ ДПС у Закарпатській області, в якому просив: 1) визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС у Закарпатській області від 24.03.2020 року за №0000433202; 2) визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС у Закарпатській області від 24.03.2020 року за №0000443202. 
Відповідач ГУ ДПС у Закарпатській області позову не визнав, у суді першої інстанції подав відзив на адміністративний позов, в якому просив відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог повністю. 
Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 22 жовтня 2020 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено. 
З цим рішенням суду першої інстанції від 22.10.2020 року не погодився позивач ТзОВ «БСП ОІЛ» та оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає апелянт, що при ухваленні оскарженого рішення судом неповно та неправильно встановлено обставини справи та порушено норми матеріального права, що призвело до винесення незаконного судового рішення, яке підлягає скасуванню з підстав, викладених в апеляційній скарзі. 
В обґрунтування апеляційних вимог апелянт зазначає, що не погоджується з висновком суду першої інстанції про необґрунтованість посилань позивача на відсутність у ГУ ДПС у Закарпатській області повноважень для здійснення фактичної перевірки позивача щодо наявності ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним. Зазначає апелянт, що позивачем було надано службовим особам ГУ ДПС у Закарпатській області ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним з реєстраційними номерами 07010314201900289, 07140314201900299, які дійсні до 07.11.2024 року. Твердження відповідача про реалізацію дизельного пального 02.07.2019 року та бензину А95 19.07.2019 року не підтверджено Актами контрольної перевірки правильності розрахунків із споживачами за реалізовану продукцію, що вважає порушенням процесуальних прав. Позивач стверджує про порушення посадовими особами ГУ ДПС у Закарпатській області вимог статей 63, 85 ПК України, а саме в неотриманні службовими особами відповідача від службових осіб позивача матеріалів, які є підставами для висновків, що зазначені в актах проведених перевірок. Тому вважає оскаржені податкові повідомлення-рішення незаконними, необґрунтованими, які необхідно скасувати. Також стверджує апелянт, що судом першої інстанції в порушення ч.4 ст.9 КАС України не визначено обставини, які необхідно встановити для вирішення спору, не з`ясовано якими доказами відповідач може обґрунтовувати свої доводи, зокрема, судом першої інстанції не вивчено матеріали справи, не з`ясовано повно та всебічно дані обставини справи та не підтверджено їх доказами, а тому не спростовано висновок позивача про порушення вимог ст.15 та ч.2 ст.17 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального». Крім того, апелянт зазначає, що внесеними змінами до Закону №222-VІІІ визначено, що його дія не поширюється на ліцензування таких видів господарської діяльності, як торгівля пальним. Вважає позивач, що визначення лише з 01 липня 2019 року територіальних органів ДФС органами ліцензування діяльності з торгівлі пальним та не встановлення для суб`єктів господарювання строку для приведення своєї діяльності у відповідність до вимог закону є порушенням сприятливого та справедливого балансу між державними та приватними інтересами. Вказує на те, що Законом №481/95-ВР чітко не врегульовано відносини щодо органу, який видає ліцензії на роздрібну торгівлю пальним, та лише з 01 липня 2019 року визначено, що територіальні органи ДФС є органом ліцензування виду господарської діяльності - роздрібна торгівля пальним. Зазначає апелянт, що при вирішенні вказаного спору судом першої інстанції не взято до уваги положення підпункту 4.1.4 п.4.1 ст.4 та п.56.21 ст.56 ПК України, згідно з якими у разі якщо норми законодавчих актів припускають неоднозначне (множинне) трактування, то правомірним вважається саме рішення платника податків, на користь якого приймається рішення. 
За результатами апеляційного розгляду апелянт просить скасувати рішення суду від 22.10.2020 року та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити. 
Відповідач ГУ ДПС у Закарпатській області, вважаючи апеляційну скаргу необґрунтованою, подав на неї відзив, у якому зазначив, що судом першої інстанції обґрунтовано відмовлено у задоволенні позовних вимог, правильно встановлено обставини справи та надано їм вірну юридичну оцінку. Просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, залишивши рішення суду першої інстанції від 22.10.2020 року без змін. 
Представник відповідача взяв участь в апеляційному розгляді справи в режимі відеоконференції. У своїх поясненням підтримав наведені у відзиві на апеляційну скаргу висновки про відсутність підстав для задоволення позовних вимог. 
Позивач (його представник) в засідання суду апеляційної інстанції не з`явився. Представник позивача адвокат Князь С.С. подав суду апеляційної інстанції клопотання від 09.03.2021 року про відкладення розгляду справи у зв`язку із хворобою, перебуванням на карантині та поширенням на території України пандемії коронавірусу Covid-19. 
Протокольною ухвалою суду від 10.03.2021 року відмовлено в задоволенні клопотання представника позивача про відкладення розгляду справи, у зв`язку із його необґрунтованістю та відсутністю будь-яких підтверджень (доказів) про хворобу та перебування на карантині представника позивача, чи про існування об`єктивної неможливості позивача забезпечити явку представника в засідання суду апеляційної інстанції. 
Водночас, колегією суддів апеляційної інстанції враховано необхідність дотримання завдань адміністративного судочинства щодо своєчасного вирішення судом спору у сфері публічно-правових відносин, з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, та основних засад (принципів) адміністративного судочинства щодо верховенства права, рівності усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальності сторін та диспозитивності процесу, розумності строків розгляду справи судом, неприпустимості зловживання процесуальними правами. 
При цьому, колегія суддів зазначає, що апеляційний розгляд уже було відкладено із 17.02.2021 року на 10.03.2021 року (на термін 21 день) у зв`язку із заявленим клопотанням представника позивача адвоката Князь С.С. від 15.02.2021 року по причині його ймовірної хвороби чи перебування на карантині (самоізоляції) (а.с. 194-201, 207). Однак, до клопотання від 15.02.2021 року чи від 09.03.2021 року не було додано жодних підтверджень про хворобу чи перебування на самоізоляції представника позивача. Також позивачем не було заявлено клопотань про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення апеляційного суду, як через інший (наближений до позивача) суд чи з використанням власних технічних засобів, згідно приписів статті 195 КАС України. 
Суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що матеріли адміністративної справи містять необхідний обсяг наданих сторонами доказів, чітко відображають правові позиції учасників справи, їхні доводи і обґрунтування містяться у позовній заяві та у відзиві на позов, у апеляційній скарзі та відзиві на апеляційну скаргу, а тому є достатніми для вирішення справи по суті апеляційних вимог і прийняття законного та обґрунтованого судового рішення. 
Таким чином, неявка позивача (його представника), належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, у відповідності до ч.2 ст.313 КАС України, не перешкоджає апеляційному розгляду справи. 

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та докази по справі, обговоривши доводи, межі та вимоги апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, вважає, що дану апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, з врахуванням наступного. 

Судом апеляційної інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що позивач ТзОВ "БСП ОІЛ" (код ЄДРПОУ 40099616) зареєстроване юридичною особою та перебуває на податковому обліку (а.с. 40-42). 
В період з 02 по 03 березня 2020 року на підставі пп.20.1.10 п.20.1 ст.20, пп.75.1.3 п.75.1 ст.75, пп.80.2.2, пп.80.2.5 п.80.2 ст.80 Податкового кодексу України (далі – ПК України), наказу ГУ ДПС у Закарпатській області від 28.02.2020 року №306 та згідно направлень від 02.03.2020 року за №№ 562/32-02, 563/32-02, 564/32-02, 564/32-02 (а.с. 78, 79, 82, 83), проведено фактичні перевірки ТОВ "БСП ОІЛ" в господарській одиниці – АЗС (Ужгородський район, с. Сторожниця, вул. Сонячна, 2/А) та господарській одиниці – АЗС (м. Ужгород, вул. Собранецька, 160), з питань дотримання вимог Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального". 
За результатами перевірки ГУ ДПС у Закарпатській області складено Акти від 03.03.2020 року за №0170/16/07/32/40099616 та №0171/16/07/32/40099616 (а.с. 16-21). 
Як вбачається із акту №0170/16/07/32/40099616, перевіркою встановлено наявність у ТОВ "БСП ОІЛ" ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним (реєстраційний номер 07140314201900299 від 12.12.2019 року), виданої на місце торгівлі - Ужгородський район, с. Сторожниця, вул. Сонячна, 2/А з терміном дії з 12.12.2019 року по 12.12.2024 року). Разом з тим, перевіркою встановлено факт реалізації 02.07.2019 року дизпалива на загальну суму 1625,00 грн. згідно контрольної стрічки реєстратора розрахункових операцій (ФН 3000494977, заводський №TN 80080966, який використовується на АЗС за вказаною адресою на момент вчинення порушення та на дату складення акту перевірки, без наявності ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним. Доперевірочним аналізом виторгів ТОВ "БСП ОІЛ" на АЗС за адресою Ужгородський район, с. Сторожниця, вул. Сонячна, 2/А встановлено, що згідно з базою даних ГУ ДПС у Закарпатській області, ТОВ "БСП ОІЛ" здійснювало реалізацію пального без наявності ліцензії на право роздрібної торгівлі, що підтверджується чеками від 02.07.2019 року на загальну суму реалізованого пального 1625,00 грн., а саме: 20 л. дизельного пального по ціні 25,00 грн. на суму 500,00 грн. (чек №2328), 5 л. на суму 125,00 грн. (чек №2329), 5 л. на суму 125,00 грн. (чек №2330), 15 л. на суму 375,00 грн. (чек №2331), 10л. на суму 250,00 грн. (чек №2332), 10 л. на суму 250,00 грн. (чек №2333). Контрольна стрічка за 02.07.2019 року (яка знаходилась у фіскальній пам`яті РРО) роздрукована на зазначеному реєстраторі розрахункових операцій та є додатком до акту перевірки від 03.03.2020 року №0170/16/07/32/40099616. 
На підставі вказаного акту фактичної перевірки ГУ ДПС у Закарпатській області винесено податкове повідомлення-рішення від 24.03.2020 року №0000443202, яким до позивача застосовано суму штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 250000 грн., за порушення статті 15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального» (а.с. 14). 
Як вбачається із акту №0171/16/07/32/40099616, перевіркою встановлено наявність у ТОВ "БСП ОІЛ" ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним (реєстраційний номер 07010314201900289 від 07.11.2019 року), виданої на місце торгівлі – м. Ужгород, вул. Собранецька, 160 з терміном дії з 07.11.2019 року по 07.11.2024 року). Разом з тим, перевіркою встановлено факт реалізації 19.07.2019 року бензину А-95 на загальну суму 601,55 грн. згідно контрольної стрічки реєстратора розрахункових операцій (ФН 9000494609, заводський № TN 80080964, який використовується на АЗС за вказаною адресою на момент вчинення порушення та на дату складення акту перевірки, без наявності ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним. Доперевірочним аналізом виторгів ТОВ "БСП ОІЛ" на АЗС за адресою м. Ужгород, вул. Собранецька, 160 встановлено, що згідно з базою даних ГУ ДПС у Закарпатській області, ТОВ "БСП ОІЛ" здійснювало реалізацію пального без наявності ліцензії на право роздрібної торгівлі, що підтверджується чеком від 19.07.2019 року №2488 на загальну суму реалізованого пального 601,55 грн.. Контрольна стрічка за 19.07.2019 року (яка знаходилась у фіскальній пам`яті РРО) роздрукована на зазначеному реєстраторі розрахункових операцій та є додатком до акту перевірки від 03.03.2020 року №0171/16/07/32/40099616. 
На підставі вказаного акту фактичної перевірки ГУ ДПС у Закарпатській області винесено податкове повідомлення-рішення від 24.03.2020 року №0000433202, яким до позивача застосовано суму штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 250000 грн., за порушення статті 15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального» (а.с. 12). 
Не погоджуючись із вказаним податковими повідомленнями-рішеннями, позивач оскаржив їх в адміністративному порядку шляхом подання скарги до ДПС України (а.с. 26-33). 
Рішенням ДПС України від 02.06.2020 року №17905/6/99-00-09-05-06-06 про результати розгляду скарги податкові повідомлення-рішення ГУ ДПС у Закарпатській області від 24.03.2020 року за №№ 0000433202 та 0000443202 – залишено без змін (а.с. 34-37). 
Не погоджуючись із прийнятими податковими повідомленнями-рішеннями, позивач звернувся до суду із вказаним адміністративним позовом. 

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення адміністративного позову, з врахуванням наступного. 
Відповідно до ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією  та законами України. 
Щодо повноважень відповідача для здійснення фактичної перевірки позивача з питань наявності ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним, судом враховується наступне. 
Підпунктом 19-1.1.1 п.19-1.1 ст.19-1 ПК України визначено, що контролюючі органи виконують такі функції, крім особливостей, передбачених для державних податкових інспекцій статтею 19-3 цього Кодексу, здійснюють адміністрування податків, зборів, платежів, у тому числі проводять відповідно до законодавства перевірки та звірки платників податків. 
Контролюючі органи, зокрема, мають право здійснювати контроль за додержанням законодавства з питань регулювання обігу готівки (крім банків), порядку проведення готівкових розрахунків за товари (послуги), за наявністю ліцензій на провадження видів господарської діяльності, що підлягають ліцензуванню відповідно до закону, торгових патентів, за додержанням порядку приймання готівки для подальшого переказу (крім приймання готівки банками), за дотриманням суб`єктами господарювання установлених законодавством обов`язкових вимог щодо забезпечення можливості розрахунків за товари (послуги) з використанням електронних платіжних засобів. 
Контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки (п.75.1 ст.75 ПК України). 
Відповідно до пп.75.1.3 п.75.1 ст.75 ПК України, фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, патентів, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами). 
Згідно п.80.1 ст.80 ПК України, фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків (особи). 
Відповідно до п.80.2 ст.80 ПК України, фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності обставин, визначених  ПК України. 
Відповідно до п.80.5 ст.80 ПК України, допуск посадових осіб контролюючих органі до проведення фактичної перевірки здійснюється згідно із статтею 81 цього Кодексу. 
Згідно з п.81.1 ст.81 ПК України, посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред`явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів: 
- направлення на проведення такої перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) або об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична), підстави, дата початку та тривалість перевірки, посада та прізвище посадової (службової) особи, яка проводитиме перевірку. Направлення на перевірку у такому випадку є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, що скріплений печаткою контролюючого органу; 
- копії наказу про проведення перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу та скріплення печаткою контролюючого органу; 
- службового посвідчення осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки. 
Непред`явлення або не надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, платнику податків (його посадовим (службовим) особам або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції) цих документів або пред`явлення зазначених документів, що оформлені з порушенням вимог, встановлених цим пунктом, є підставою для недопущення посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення документальної виїзної або фактичної перевірки. 
При пред`явленні направлення платнику податків та/або посадовим (службовим) особам платника податків (його представникам або особам, які фактично проводять розрахункові операції), такі особи розписуються у направленні із зазначенням свого прізвища, імені, по батькові, посади, дати і часу ознайомлення. 
Згідно п.81.2 ст.81 ПК України, у разі відмови платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) у допуску посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення перевірки посадовими (службовими) особами контролюючого органу за місцем проведення перевірки, невідкладно складається у двох примірниках акт, що засвідчує факт відмови, із зазначенням заявлених причин відмови, один примірник якого вручається під підпис, відразу після його складання, платнику податків та/або уповноваженій особі платника податків. 
Матеріалами справи встановлено, що посадовими особами ГУ ДПС у Закарпатській області вручені посадовим особам позивача направлення на проведення фактичної перевірки, що підтверджується їх підписами. Акти про відмову в допуску до перевірки відповідачем не складалися. 
Правильно суд першої інстанції врахував численну практику Верховного Суду, згідно якої, якщо платник податків, який вважає порушеним порядок та підстави призначення податкової перевірки, в тому числі і фактичної, має захищати свої права шляхом недопуску посадових осіб контролюючого органу до такої перевірки чи шляхом оскарження наказу на проведення відповідної перевірки. 
Проте, як встановлено судом у розглядуваній адміністративній справі, позивачем ТОВ "БСП ОІЛ" не було оскаржено у визначеному законодавством порядку наказу на проведення перевірки від 28.02.2020 року та здійснено допуск посадових осіб контролюючого органу до перевірки, тому у вказаних правовідносинах підлягають правовому оцінюванню тільки наявність або відсутність виявленого відповідачем порушення під час здійснення перевірки. 
Відповідно до ч.20 ст.15 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та пального" від 19.12.1995р. №481/95-ВР (зі змінами, внесеними Законом України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких інших законодавчих актів України щодо покращення адміністрування та перегляду ставок окремих податків і зборів" від 23.11.2018 р. №2628-VIII, далі – Закон №481/95-ВР), роздрібна торгівля алкогольними напоями (крім столових вин) або тютюновими виробами, або пальним може здійснюватися суб`єктами господарювання всіх форм власності, у тому числі їх виробниками, за наявності у них ліцензій на роздрібну торгівлю. 
Згідно з Прикінцевими та перехідними положеннями Закону №2628-VIII, вказана норма набирає чинності з 01 липня 2019 року. Отже, з 1 липня 2019 року запроваджено ліцензування роздрібної торгівлі пальним. 
При цьому, актами перевірок встановлено, що позивачем за адресами здійснення свої господарської діяльності здійснено роздрібну торгівлю пальним без ліцензії 02 липня 2019 року та 19 липня 2019 року. 
Згідно з ч.29 ст.15 Закону №481/95-ВР, ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним видаються уповноваженими Кабінетом Міністрів України органами виконавчої влади за місцем торгівлі суб`єкта господарювання терміном на п`ять років. 
Положеннями статті 15 Закону №481/95-ВР передбачено, що ліцензія видається за заявою суб`єкта господарювання (у тому числі іноземного суб`єкта господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво), до якої додається документ, що підтверджує внесення річної плати за ліцензію. 
У заяві зазначається вид господарської діяльності, на провадження якого суб`єкт господарювання (у тому числі іноземний суб`єкт господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) має намір одержати ліцензію (оптова, роздрібна торгівля алкогольними напоями, тютюновими виробами, оптова, роздрібна торгівля пальним або зберігання пального). 
Суб`єкти господарювання (у тому числі іноземні суб`єкти господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) отримують ліцензію на право роздрібної торгівлі пальним на кожне місце роздрібної торгівлі пальним. 
Ліцензія або рішення про відмову в її видачі видається заявнику не пізніше 10 календарних днів (щодо пального - не пізніше 20 календарних днів) з дня одержання зазначених у цьому Законі документів. 
Отже, ліцензія на право роздрібної торгівлі пальним повинна бути видана органом, визначеним Кабінетом Міністрів України, не пізніше 20 календарних днів з дня одержання визначених ст.15 Закону №481/95-ВР документів. 
Відповідно до Переліку органів ліцензування, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №609 від 5 серпня 2015 року (в редакції станом на 01.07.2019), видача ліцензій на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями, тютюновими виробами та пальним, як і зберігання пального віднесено до повноважень територіальних органів ДФС. 
Відповідно до п.3 Положення про Державну фіскальну службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.05.2014 р. №236, основними завданнями ДФС є, зокрема реалізація державної податкової політики та політики у сфері державної митної справи, державної політики у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування податкового, митного законодавства, здійснення в межах повноважень, передбачених законом, контролю за надходженням до бюджетів та державних цільових фондів податків і зборів, митних та інших платежів, державної політики у сфері контролю за виробництвом та обігом спирту, алкогольних напоїв і тютюнових виробів, державної політики з адміністрування єдиного внеску, а також боротьби з правопорушеннями під час застосування законодавства з питань сплати єдиного внеску, державної політики у сфері контролю за своєчасністю здійснення розрахунків в іноземній валюті в установлений законом строк, дотриманням порядку проведення готівкових розрахунків за товари (послуги), а також за наявністю ліцензій на провадження видів господарської діяльності, що підлягають ліцензуванню відповідно до закону, торгових патентів. 
Згідно пп.42 п.4 Положення про Головне управління ДФС у Закарпатській області, затвердженого наказом ДФС України від 01.02.2019 р.), ГУ ДФС відповідно до покладених на нього завдань здійснює контроль за встановленими законами строками проведення розрахунків в іноземній валюті, за додержанням порядку приймання готівки для подальшого переказу (крім приймання готівки банками), за дотриманням суб`єктами господарювання установлених законодавством обов`язкових вимог щодо забезпечення можливості розрахунків за товари (послуги) з використанням електронних платежів засобів, порядку проведення готівкових розрахунків за товари (послуги), проведення розрахункових операцій, а також за наявністю ліцензій на провадження видів господарської діяльності, що підлягають ліцензуванню відповідно до закону, наявністю торгових патентів. 
Згідно з п.7 ч.1 ст.7 Закону України "Про ліцензування видів господарської діяльності" від 02.03.2005р. №222-VIII, ліцензуванню підлягають такі види господарської діяльності: виробництво і торгівля спиртом етиловим, коньячним і плодовим та зерновим дистилятом, біоетанолом, алкогольними напоями та тютюновими виробами і пальним, зберігання пального, яка ліцензується відповідно до Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального". 
Крім того, постановою Кабінету Міністрів України від 19.06.2019 р. №537 "Про утворення територіальних органів Державної податкової служби" утворено як юридичну особу публічного права Головне управління ДПС у Закарпатській області. Реорганізовано Головне управління ДФС у Закарпатській області шляхом його приєднання до Головного управління ДПС у Закарпатській області. 
Кабінетом Міністрів України 21.08.2019р. прийнято розпорядження №682-р "Питання Державної податкової служби", яким погоджено здійснення Державного податковою службою покладених на неї постановою Кабінету Міністрів України від 06.03.2019 р. №227 "Про затвердження положень про Державну податкову службу України та Державну митну службу України” функцій і повноважень Державної фіскальної служби, що припиняється, з реалізації державної податкової політики, державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування. 
На підставі розпорядження Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 р. №682-р "Питання Державної податкової служби" наказом Головного управління ДПС у Закарпатській області №10,  із 03.09.2019 року ГУ ДПС у Закарпатській області розпочало виконання функцій і повноважень ГУ ДФС у Закарпатській області. 
Листом Державної фіскальної служби від 30 травня 2019 року за №17014/7/99-99-12-01-01-17 на виконання Закону України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких інших законодавчих актів України щодо покращення адміністрування та перегляду ставок окремих податків і зборів" доведено територіальним органам - Головним управлінням ДФС в областях та м. Києві, що суб`єкти господарювання можуть подати документи на розгляд до органу ліцензування для отримання відповідних ліцензій на адресу Головних управлінь ДФС в областях та м. Києві за місцем роздрібної торгівлі пальним, починаючи з 12 червня 2019 року. При цьому Головні управління ДФС у областях та м. Києві мають видавати зазначені ліцензії суб`єктам господарювання, починаючи з 01 липня 2019 року. 
Виходячи із положень Закону №481/95-ВР та роз`яснень, наведених у листі Державної фіскальної служби від 30 травня 2019 року за №17014/7/99-99-12-01-01-17, відповідач набув право видавати ліцензії на роздрібну торгівлю пальним з 1 липня 2019 року, тобто з дня, коли при здійсненні роздрібного продажу пального за відсутності ліцензії наступала відповідальність у вигляді штрафу. 
Таким чином, на дату проведеної фактичної перевірки, як і на дату винесення податкових повідомлень-рішень ГУ ДФС у Закарпатській області було органом ліцензування роздрібної торгівлі пальним, до повноважень якого належить контроль за дотриманням законодавства з питань ліцензування роздрібної торгівлі пальним. 
Отже, посадові особи ГУ ДПС у Закарпатській області уповноважені здійснювати контроль, в тому числі за наявністю ліцензій на провадження видів господарської діяльності, що підлягають ліцензуванню відповідно до закону шляхом проведення фактичної перевірки платника податку, що спростовує доводи позивача (апелянта) про відсутність повноважень у  ГУ ДПС у Закарпатській області на проведення перевірки наявності ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним. 
Досліджуваними у цій справі перевірками встановлено порушення позивачем ст.15 Закону №481/95-ВР, про що складено акти: від 03.03.2020 року за №№ 0170/16/07/32/40099616 та 0171/16/07/32/40099616. 
Акт перевірки - це службовий документ, який підтверджує факт проведення перевірки діяльності платника податків і є носієм доказової інформації про виявлені порушення вимог податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи. 
Згідно з пунктом 5 Порядку №790, підставою для прийняття рішення про застосування фінансових санкцій є: акт перевірки додержання суб`єктом господарювання встановлених законодавством вимог, обов`язкових для виконання під час здійснення оптової і роздрібної торгівлі алкогольними напоями та/або тютюновими виробами, складений органом, що видав ліцензію, у якому зазначається зміст порушення і конкретні порушені норми законодавства; результати проведення органом, який видав ліцензію, іншими органами виконавчої влади в межах їх компетенції перевірок суб`єкта господарювання, пов`язаної з виробництвом та обігом спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів; матеріали правоохоронних, податкових та інших органів виконавчої влади щодо недотримання суб`єктами господарювання вимог законодавчих та інших нормативно-правових актів про виробництво та обіг спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів. 
Відповідно до ч.1 ст.17 Закону №481/95-ВР, за порушення норм цього Закону щодо виробництва і торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим та зерновим дистилятом, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, дистилятом виноградним спиртовим, спиртом-сирцем плодовим, біоетанолом, алкогольними напоями та тютюновими виробами, пальним та зберігання пального посадові особи і громадяни притягаються до відповідальності згідно з чинним законодавством. 
Згідно з абз.9 ч.2 ст.17 Закону №481/95-ВР, до суб`єктів господарювання застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафів у разі роздрібної торгівлі пальним без наявності ліцензії - 250000 гривень. 
Судом встановлено, що позивачу видано ліцензію на право роздрібної торгівлі пальним реєстраційний номер 07140314201900299, дата реєстрації 12.12.2019 року, виданої на місце торгівлі за адресою: Ужгородський район, с. Сторожниці, вул. Сонячна,  2А. Термін дії вказаної ліцензії з 12.12.2019 року по 12.12.2024 року. 
В той же час, фактичною перевіркою господарської одиниці позивача за вказаною адресою встановлено факт роздрібної торгівлі пальним 02.07.2019 року на загальну суму 1625,00 грн., тобто, за відсутності чинної ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним у вказаний період. 
Також матеріалами справи підтверджено, що позивачу видано ліцензію на право роздрібної торгівлі пальним реєстраційний номер 07010314201900289, дата реєстрації 07.11.2019 року, виданої на місце торгівлі за адресою: м. Ужгород, вул. Собранецька, 160. Термін дії вказаної ліцензії з 07.11.2019 року по 07.11.2024 року. 
В той же час, фактичною перевіркою господарської одиниці позивача за вказаною адресою встановлено факт роздрібної торгівлі пальним 19.07.2019 року на загальну суму 601,55 грн., тобто, за відсутності чинної ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним у вказаний період. 
На підставі актів фактичних перевірок від 03.03.2020 року за №№ 0170/16/07/32/40099616 та 0171/16/07/32/40099616 відповідачем прийняті податкові повідомлення-рішення №0000433202 та №0000443202, кожним з яких до позивача застосовано штрафні (фінансові) санкції (штраф) в розмірі 250000 грн.. 
На підставі встановленого, колегією суддів відхиляються доводи апеляційної скарги, що позивачем було надано службовим особам ГУ ДПС у Закарпатській області ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним станом на 02.07.2019 року при реалізації дизельного пального, що підтверджується наявним у матеріалах справи актом фактичної перевірки правильності розрахунків із споживачами за реалізовану продукцію та 19.07.2019 року при реалізації бензину А95, що підтверджується наявним у матеріалах справи актом фактичної перевірки правильності розрахунків із споживачами за реалізовану продукцію. 
Суд апеляційної інстанції, здійснивши перевірку рішень суб`єкта владних повноважень щодо відповідності критеріям правомірності, визначених ч.2 ст.2 КАС України, вважає за необхідне зазначити також наступне. 
Відповідно до ст.72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. 
Згідно з ч.1 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. 
Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ч.3 ст.90 КАС України). 
З наявних у матеріалах справи доказів слідує, що відповідні ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним, наявність яких при здійсненні роздрібної торгівлі пальним були предметом фактичних перевірок, видані позивачу Головним управлінням ДПС у Закарпатській області на дві АЗС 07.11.2019 року та 12.12.2019 року. Доказів завчасного звернення позивача до органу ліцензування із відповідними заявами на отримання ліцензії та документами, що підтверджують внесення плати за ліцензії, та відмови таким органом у їх видачі з 01.07.2019 року матеріали справи не містять. При цьому позивач не був позбавлений можливості для отримання ліцензії з 01.07.2019 року завчасно, звернутись із переліком необхідних документів до територіального органу за місцем здійснення господарської діяльності чи тимчасово припинити роздрібну торгівлю паливом до отримання ліцензії. 
При цьому суб`єкт господарювання – ТзОВ "БСП ОІЛ" у перевірений період часу продовжував здійснювати роздрібну торгівлю пальним на двох АЗС без наявності відповідної ліцензії, що підтверджується наявними у матеріалах справи фіскальними чеками. 
Позивач не спростовує факту продажу пального без відповідної ліцензії у зафіксований в актах фактичної перевірки період, а лише вказує на певні процедурні порушення щодо відсутності повноважень у податкового органу з видачі ліцензії. 
Суд звертає увагу на те, що Закон України від 23.11.2018 №2628-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких інших законодавчих актів України щодо покращення адміністрування та перегляду ставок окремих податків і зборів», яким запроваджено ліцензування діяльності із роздрібної торгівлі пальним, був опублікований у офіційних виданнях до 01.01.2019 року (Відомості Верховної Ради України 12.12.2018, Голос України 12.12.2018), а тому відповідні суб`єкти господарювання мали змогу завчасно ознайомитись з запровадженими змінами та звернутися до фіскальних органів з питання отримання відповідних ліцензій з 01.07.2019 року. 
Приймаючи до уваги встановлені фактичні дані про продаж позивачем у періоди: 02.07.2019 року та 19.07.2019 року пального без належної на те ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним, колегія суддів погоджується з висновками відповідача про порушення позивачем вимог статті 15 Закону №481/95-ВР та правомірність накладення передбаченої частиною другою статті 17 Закону №481/95-ВР фінансові санкції у виді штрафу в розмірі 250000 грн. за кожне із встановлених порушень, зафіксованих актами перевірки, а відтак і правомірність прийняття на їх підставі оскаржуваних податкових повідомлень-рішень від 24.03.2020 року №0000433202 та  0000443202, які прийняті відповідачем на підставі, в межах повноважень та у визначений чинним законодавством спосіб й скасуванню не підлягають. 
Колегія суддів також зазначає, що право на вмотивованість судового рішення є складовою права на справедливий суд, гарантованого статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. 
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, судом апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України» (Рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2006). Зокрема, у пункті 23 рішення Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи. 
Решта доводів скаржника зазначені в апеляційній скарзі та обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді, оскільки, оцінюючи наведені сторонами доводи, апеляційний суд виходить з того, що всі конкретні, доречні та важливі доводи сторін були перевірені та проаналізовані судом першої інстанції, та їм було надано належну правову оцінку. 
З врахуванням наведених вище норм законодавства та фактичних обставин справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що судом першої інстанції при розгляді адміністративної справи всебічно і об`єктивно встановлено обставини справи, оскаржене рішення суду від 22.10.2020 року винесене з дотриманням норм матеріального права та процесуального права, а тому немає підстав для його скасування. 
Керуючись ст.ст. 243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд 

                                                               постановив: 

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «БСП ОІЛ» – залишити без задоволення. 
Рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 22 жовтня 2020 року в адміністративній справі №260/2312/20 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «БСП ОІЛ» до Головного управління ДПС у Закарпатській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень – залишити без змін. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її прийняття (проголошення), а у разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення - протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	В. В. Гуляк 	
судді	 	Н. В. Ільчишин 	
 	 	Р. Й. Коваль  	
Повний текст постанови складено 19.03.2021 року