Єдиний унікальний номер 234/21225/19 
Номер провадження 22-ц/804/411/21        

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М    У К Р А Ї Н И

17 лютого 2021 року Донецький апеляційний суду складі:
головуючого-судді  Мальованого Ю.М.,
суддів:                     Корчистої О.І.,Папоян В.В.,  
за участю:
секретаря судового засідання Гладуха О.О.,
позивач ОСОБА_1 ,
представник позивача адвокат Снежко А.Г.,
представника відповідача ОСОБА_2 
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Бахмут Донецької області у залі судових засідань № 3 цивільну справу № 234/21225/19 за позовом ОСОБА_3 та ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про відшкодування моральної шкоди, з апеляційною скаргою позивачів ОСОБА_3 та ОСОБА_1 на рішення Краматорського міського суду Донецької області від 27 листопада 2020 року (суддя першої інстанції Чернобай А.О.),-

В С Т А Н О В И В :

У  грудні  2019  року  ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , в інтересах яких діяла адвокат Снєжко А.Г., звернулися до суду з позовом до ОСОБА_4 про відшкодування моральної шкоди.
Позовні  вимоги  мотивовані тим, що 23 квітня 2013 року позивачі ОСОБА_3 та ОСОБА_5 уклали шлюб. ОСОБА_3 постійно проживає у Сполучених Штатах Америки, а  ОСОБА_1 проживає разом з дітьми в Україні, є мешканкою м. Краматорська. Питання переїзду до США позивачі обговорювали постійно та вирішили, що виїзд можливий у складі всіх членів родини. У 2013 році позивачам було відмовлено у виїзді до США по гостьовій візі та повідомлено, що потрібно оформлювати сімейну візу. Питання переїзду залежало від ОСОБА_6 , оскільки неповнолітня дитина ОСОБА_7 , є дитиною відповідача та позивачки ОСОБА_1 
       15 квітня 2014 року в Україні почалася АТО. Під час воєнних дій в Краматорську позивачка розшукувала відповідача для отримання дозволу на вивіз дитини, оскільки зв`язок з ним перервався. Їй стало відомо, що відповідач виїхав за кордон. Позивачка звернулася до поліції з приводу несплати аліментів відповідачем. Під час кримінального провадження вона відмовилася від заяви, так як відповідач пообіцяв надати дозвіл на переїзд Марка до США, однак свого слова не дотримався. Інша можливість поспілкуватися з відповідачем з приводу надання дозволу Марку на виїзд виникла у 2015 році під час судового провадження про позбавлення батьківських прав. Відповідач повідомив, що ніколи не дасть дозволу на виїзд Марка. 
       ІНФОРМАЦІЯ_1 у позивачів народилася спільна донька ОСОБА_8 . Дитина народилася з вродженим пороком серця та виникла необхідність у сучасному медичному забезпеченні. Позивач ОСОБА_3 міг надати своїй дитині найкраще медичне забезпечення тільки у США, але перешкодою знов був відповідач. Для того, щоб донька позивачів мала можливість отримати медичне страхування, на неї необхідно було отримати номер соціального страхування, по якому оформлюється медична страховка для надання медичних послуг у США, але позивачі не мали можливості це отримати, та як необхідно було отримати сімейну візу. 
       Тому 2015 рік був самий кращий для виїзду обох дітей. Малолітня ОСОБА_8 потребувала медичного забезпечення, а ОСОБА_7 саме в цей період міг швидко адаптуватися у початковій школі, легше вивчити мову. У США родина мала б можливість проживати у більш стабільних економічних та політичних умовах, більш привабливому та сприятливому середовищі.
       ОСОБА_7 двічі зустрічався з відповідачем у 2016 році та з свого боку теж просив відповідача надати йому можливість виїхати до США разом зі своєю новою сім`єю, але відповідач дозвіл не надав.
       Таким чином, з 2013 року позивачі та їх діти зазнають значних моральних та фізичних страждань.
        Вимушеність проживання окремо від родини, сумування за близькими, тривала депривація природних потреб, неможливість надати меншій дитині належну та необхідну медичну допомогу, регулярні важкі для психологічного стану розставання напередодні повернення до США, регулярні тривалі перельоти та переїзди, погіршення здоров`я в нього та дружини з причин постійних переживань та емоційного напруження призвели до стану хронічного дистресу у позивача ОСОБА_3 .        
       Вимушеність самостійного вирішення всіх проблем, що стосується догляду, виховання та утримання дітей, виконання чоловічих обов`язків, що стосуються будівельних, господарських робіт, постійні емоційні хвилювання, наявність природної психологічної невдоволеності життям, так як поряд немає чоловіка, неможливість разом зі своєю сім`єю проводити час в особливі дні, коли свято або в когось день народження, вирішення з чоловіком сімейних проблеми в онлайн режимі втомлює та іноді дратує позивачку, змушує її сумувати за чоловіком. 
Моральні страждання призвели до погіршення стану здоров`я позивачів, що підтверджується медичними документами. 
  На підставі викладеного, просили стягнути з відповідача на користь ОСОБА_3 моральну шкоду у розмірі 438 165 грн., на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 438 165 грн., судові витрати в розмірі 18 840 грн. за проведення експертного висновку на користь ОСОБА_3 , на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу у розмірі 6 000 грн., на користь ОСОБА_3 витрати на правову допомогу у розмірі 18 000 грн., стягнути з відповідача  на  користь  ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 6 706 грн., на користь ОСОБА_3 судові витрати у розмірі 6 706 грн.
Рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 27 листопада 2020 року відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 , ОСОБА_1 до ОСОБА_4 в повному обсязі.
Не погоджуючись із рішенням суду позивачі ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , в інтересах яких діє адвокат Снєжко А.Г., в апеляційній скарзі, посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, на помилковість висновків суду, просять скасувати рішення Краматорського міського суду Донецької області від 27 листопада 2020 року та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.   
В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначають, що суд дійшов помилкових висновків про відмову у задоволенні позову та не доведеність цивільно-правової відповідальності відповідача, що причинно-наслідковий зв`язок між діями відповідача та заподіяною шкодою не знайшов свого підтвердження при розгляді справи, не встановлено вини заподіювача, указаними у позові обставинами не підтверджено, що неправомірними діями або бездіяльністю відповідача позивачам завдано моральної шкоди. Наголошують, що відповідач усвідомлював, які потреби є у позивачів та їх дітей, труднощі, залежність від нього, від його права, та бажав настання відповідних наслідків від свого рішення для позивачів та їх дітей. Позивачка та її діти позбавлені права вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом. В даному випадку обмеження стосуються сина позивачки ОСОБА_9 , проте права залишити територію України позбавлена і позивачка та її з позивачем ОСОБА_3 дитина ОСОБА_8 , так як без дозволу Марку вони не можуть виїхати з України та в`їхати до США, а позивач ОСОБА_3 вимушений жити наодинці без дружини та дитини з причини ненадання відповідачем дозволу на виїзд неповнолітнього ОСОБА_9 . Суд не врахував, що відповідач неодноразово спекулював своїм правом задля власної вигоди та помсти.  
Представником відповідача ОСОБА_4 адвокатом Борозенцевим С.В. 17 лютого 2021 року до апеляційного суду був наданий відзив на апеляційну скаргу без надання доказів надсилання відзиву іншим учасника справи, з огляду на що апеляційним суду вказаний відзив до уваги не приймається.
        Відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.  
Згідно частин 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
В судове засідання апеляційного суду позивач ОСОБА_3 та відповідач ОСОБА_4 не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені.
  Судову повістку-повідомлення про розгляд справи 17 лютого 2021 року позивачі ОСОБА_3 отримав 30 січня 2021 року,  відповідач ОСОБА_4 – 30 січня 2021 року, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про отримання поштового відправлення (а.с. 69,68, т. 2).
Апеляційний суд вважає можливим розглянути справу у відсутність позивачів ОСОБА_3 , відповідача ОСОБА_4 , явка яких у судове засідання обов`язковою не визнавалась, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи. 
Про причини неявки у судове засідання 17 лютого 2021 року учасники справи не повідомили і відповідно до ч. 3 ст. 131 ЦПК України вважається, що вони не з`явилися у судове засідання без поважних причин. 
У судовому засіданні апеляційного суду позивач ОСОБА_1 та її  представник адвокат Снєжко А.Г. підтримали доводи апеляційної скарги, просили рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити заявлені вимогу у повному обсязі.
Представник відповідача адвокат Борозенцев С.В. проти апеляційної скарги заперечував, просив рішення суду залишити без змін, наголосив, що жодного звернення позивачів ОСОБА_3 та  ОСОБА_1 до його довірителя з приводу надання дозволу для сина ОСОБА_9 на його виїзд за кордон не було. 
Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга позивачів ОСОБА_3 та ОСОБА_1 не підлягає задоволенню.
Відмовляючи у задоволення позовних вимог, суд першої інстанції, виходив з того, що позивачами у даній справі не доведено протиправність поведінки відповідача або його бездіяльність  з приводу надання дозволу на виїзд дитини на постійне проживання в іншу країну, оскільки надання такого дозволу є правом, а не обов`язком відповідача. Враховуючи встановлені обставини, суд дійшов висновку про  недоведеність цивільно-0правової відповідальності відповідача оскільки причинно-наслідковий зв`язок між діями відповідача та заподіяною шкодою не знайшли свого  підтвердження при розгляді справи, не встановлено вини заподіювача, указаними в позові обставинами не підтверджено, що неправомірними діями або бездіяльністю відповідача позивачам завдано моральної шкоди.     
Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги апеляційний суд погоджується з такими висновками суду.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що позивачі ОСОБА_3 та ОСОБА_1 зареєстрували шлюб 23 квітня 2013 року, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а.с. 22 т. 1).
Позивач ОСОБА_3 є громадянином США, що підтверджується копією паспорта позивача (а.с. 11-12 т. 1).
Згідно копії свідоцтва про народження ОСОБА_10 нардилася ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьками якої є ОСОБА_3 та ОСОБА_1 (а.с. 21 т. 1).
Відповідно копії свідоцтва про народження ІНФОРМАЦІЯ_3 народився ОСОБА_11 , батьками якого є відповідач ОСОБА_4 та позивачка ОСОБА_1 (а.с. 20 т. 1).
Згідно підтвердження запису на співбесіду вбачається, що позивачка ОСОБА_1 18 жовтня 2013 року зверталася стосовно гостевої візи до посольства США (а.с. 23-24 т. 1).
Згідно позовної заяви для родича – іноземця (петиції форми 1-130) позивач ОСОБА_3 у 2015 році звертався у посольство США для отримання сімейної візи, де вказував ОСОБА_11 (а.с. 28-29 т. 1). 
Згідно медичних документів позивачка ОСОБА_1 спостерігається з приводу захворювання щитовидної залози та отримувала консультативні висновки у лікаря невролога (а.с. 38-44 т. 1).
Відповідно медичних документів позивач ОСОБА_3 проходив обстеження серця (а.с. 45-52 т. 1)
Згідно медичних документів ОСОБА_10 народилася з вродженим пороком серця та у дитини є показання для хірургічного лікування (а.с. 53-63 т. 1)
Позивачі проживають в різних країнах та спілкуються між собою через соціальні мережі та у viber, що підтверджується роздруківками з соціальних мереж, з електронної скриньки та листування у viber (а.с 64-110 т. 1)
Згідно смс – листування між позивачкою ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_4 вбачається, що позивачка обговорювала питання з відповідачем щодо переїзду та навчання Марка у США (а.с. 115-119 т. 1)
Згідно висновку експерта № 5239-5240 від 22 листопада 2019 року за результатами проведення судово-психологічного дослідження вбачається, що в результаті перешкоджання ОСОБА_3 у його праві спільного проживання зі своєю родиною у США з боку колишнього чоловіка дружини ОСОБА_4 констатується наявність соціально – психологічних факторів стресогенного характеру, які збільшуються, і протягом тривалого часу підтримують у психічному стані ОСОБА_3 інтенсивне емоційне напруження, уразивши його базисні особистісні цінності, що стосується благополуччя й цілісності його сім`ї, відстоювання своїх законних прав як чоловіка – усе це за характером є психотравмуючими факторами для особистості ОСОБА_3 . Ситуація, яка досліджується, є психологічною основою для спричинення психічних (на моральному рівні) страждань ОСОБА_3 внаслідок перешкоджанням у його праві спільного проживання зі своєю родиною у США з боку колишнього чоловіка дружини ОСОБА_4 . Орієнтовний еквівалент грошової компенсації, завданої ОСОБА_3 моральної шкоди в результаті перешкоджання у його праві спільного проживання зі своєю родиною у США з боку колишнього чоловіка дружини ОСОБА_4 складає 105 мінімальних заробітних плат, установлених на момент розгляду справи судом. (а.с. 134-146 т. 1) 
      Згідно смс – листування між позивачкою ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_4 вбачається, що 03 червня 2019 року відповідач просив надати йому фото свідоцтва про народження дитини для надання виїзду до США (а.с. 194 т. 1).
       Відповідно ухвали Краматорського міського суду від 21 січня 2015 року кримінальне провадження внесене до ЄРДР за № 12014050390002372 від 29.10.2014 року по обвинуваченню ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України закрито у зв`язку з відмовою потерпілої від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення (а.с. 11-12 т.2).
       Рішенням Краматорського міського суду від 29 січня 2016 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про позбавлення батьківських прав відмовлено (а.с. 2 т.2).
       Згідно рішення Краматорського міського суду від 21.02.2020 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про позбавлення батьківських прав відмовлено. (а.с. 16-19 т.2 ). Постановою Донецького апеляційного суду від 30  червня 2020 року рішення Краматорського міського суду від 21 лютого 2020 року залишено без змін (а.с. 20-22 т.2).
         Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції зробив правильний висновок про те, що позовні вимоги про стягнення моральної шкоди не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду, не встановлено вини відповідача і позивачами не доведено, що відповідач вчинив неправомірні дії або бездіяльність, якими позивачам завдано моральної шкоди.  
Згідно зі ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.
Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті (ч. 1 ст. 1167 ЦК України).
Відповідно до п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Пунктом 5 зазначеної постанови визначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Згідно зі ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.
Разом з тим, позивачі не надали суду належних та допустимих доказів того, що діями відповідача їм заподіяна моральна шкода, та що ці дії носили неправомірний характер. При цьому, враховуючи наявність конфліктних відносин між сторонами, які тривалий час не можуть дійти згоди щодо надання батьком дозволу на виїзд дитини на постійне місце проживання до США, судом вірно зазначено, що надання батьком дозволу на виїзд дитини на постійне місце проживання в іншу країну є правом, а не обов`язком відповідача. 
А тому, оцінивши докази по справі в їх сукупності, суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо недоведеності позовних вимог, а тому обґрунтовано відмовив в їх задоволенні.
Доводи апеляційної скарги на неналежну оцінку судом доказів по справі є неспроможними, оскільки, відповідно до положень ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів; жоден доказ не має для суду заздалегідь встановленої сили; суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Такі доводи фактично зводяться до переоцінки доказів і незгоди заявників з висновками суду щодо їх оцінки стосовно встановлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом.
Рішення суду ґрунтується на повно і всебічно досліджених обставинах справи та ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, є достатньо мотивованим, оскільки суд першої інстанції розглянув дану справу, дотримавшись принципу диспозитивності цивільного судочинства, та вирішив спір в межах заявлених позовних вимог і на підставі наявних доказів.
Враховуючи зазначене, відповідно до статті 375 ЦПК України апеляційна скарга позивачів підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення залишенню без змін.
Крім того, згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги позивачів без задоволення, а рішення суду без змін, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги відшкодуванню не підлягають. 
Керуючись ст. ст. 368, 374, 375, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 , ОСОБА_1   залишити без задоволення.
Рішення Краматорського міського суду Донецької області від 27 листопада 2020 року залишити без змін.
  Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту безпосередньо до Верховного Суду.

Повне судове рішення складено  17 лютого 2021 року.

Головуючий суддя:                                                                       Ю.М. Мальований

Судді:                                                                                           О.І. Корчиста

                                                                                                     В.В. Папоян