ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"24" лютого 2021 р.           Справа№ 910/6507/20
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Разіної Т.І.
суддів:            Іоннікової І.А. 
          Тарасенко К.В. 

Розглянувши у порядку письмового провадження без виклику сторін апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Кийтранс-2005» на рішення Господарського суду міста Києва від 26.10.2020 у справі №910/6507/20 (суддя Паламар П.І., м. Київ, повний текст рішення складено 26.10.2020)

за позовом          Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС», м. Київ
до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кийтранс-2005», м. Київ
про відшкодування шкоди, ціна позову 170  465,01 грн,

За результатами розгляду апеляційної скарги Північний апеляційний господарський суд

                                        ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог
Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «АРКС» (далі -позивач/ПрАТ «СК «АРКС») звернулося до Господарського суду міста Києва із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кийтранс-2005» (далі - відповідач/ТОВ «Кийтранс-2005») про відшкодування шкоди в розмірі 170  465,01 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачем на підставі Договору добровільного страхування наземного транспорту №137997а9к3 від 15.05.2019 та у зв`язку з настанням страхової події - дорожньо-транспортної пригоди, виплачено страхове відшкодування власнику автомобіля «Тойота», державний номер НОМЕР_1 , а тому позивачем отримано право вимоги до особи, відповідальної за завдану шкоду. Відповідальність власника транспортного засобу - автомобіля «Богдан А-091», державний номер НОМЕР_2 , водієм якого скоєно дорожньо-транспортну пригоди.
Відповідно до умов поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АО0987109 Приватне акціонерне товариство «Акціонерна страхова компанія «Інго Україна» сплатило позивачу страхове відшкодування по вищевказаному страховому випадку у розмірі 99  490,00 грн (100  000,00 грн. ліміт відповідальності за шкоду завдану майну внаслідок ДТП, 510,00 грн розмір франшизи). Відтак, сума зобов`язання, яка має бути сплачена відповідачем становить 170  465,01 грн.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його ухвалення
Рішенням Господарського суду міста Києва від 26.10.2020 у справі №910/6507/20 позов задоволено. 
Стягнуто з відповідача на користь позивача 170 465,01 грн шкоди, 2 556,98 грн витрат по оплаті судового збору.
Рішення місцевого господарського суду мотивовано тим, що:
- позивач, як страховик згідно з платіжними дорученнями №№ 589860 від 27.08.2019,  594710 від 11.09.2019, 595199 від 12.09.2019 виплатив власнику пошкодженого автомобіля "Тойота" відповідно до умов укладеного з ним договору добровільного страхування наземного транспортного засобу № 137997а9к3 від 15.05.2019 страхове відшкодування в розмірі 269 955,01 грн, що обчислене виходячи з характеру пошкоджень, стану транспортного засобу;
-  Приватне акціонерне товариство "Акціонерна страхова компанія "Інго Україна" сплатило Приватному акціонерному товариству "Страхова компанія "АРКС" страхове відшкодування по вищевказаному страховому випадку у розмірі 99  490,00 грн (100  000,00 грн ліміт відповідальності за шкоду завдану майну внаслідок ДТП, 510,00 грн розмір франшизи);
- постановою Шевченківського районного суду міста Києва від 11.09.2019 у справі № 761/32958/19 винним у вчиненні ДТП визнано ОСОБА_1 , якого притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП України.
- відповідно до вищевказаної постанови ОСОБА_1 на час спірної ДТП працював у відповідача водієм транспортного засобу "Богдан А-091", д.н. НОМЕР_2 ;
- особа, визнана винною у ДТП - водій ОСОБА_1 на момент ДТП та заподіяння шкоди працював у відповідача та здійснював покладені на нього трудові обов`язки, а тому відповідно до ч. 1 ст. 1172 Цивільного кодексу України   відповідач повинен нести відповідальність за збитки в порядку статей     1172,     1194 Цивільного кодексу України     у вигляді страхового відшкодування як роботодавець водія.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів
Не погоджуючись із прийнятим рішенням, ТОВ «Кийтранс-2005» (надалі - скаржник) звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просило скасувати частково оскаржуване рішення та прийняти нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги   скаржник посилається на те, що судом першої інстанції неповно досліджено обставини справи, неправильно застосовано норми матеріального права, зокрема, ст.ст. 16, 1192 Цивільного кодексу України, ст.ст. 5,7 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» та процесуального права, в саме - ст.ст. 74, 76, 236 Господарського процесуального кодексу України.
Скаржник зазначає, що позивачем порушено п. 5.2 Методики товарознавчої експертизи та оцінки дорожньо-транспортних засобів від 24.11.2003                               №142/5/2092, оскільки на огляд пошкодженого транспортного засобу відповідач не викликався, запрошень чи повідомлень не отримував, звіт не містить інформації про відсутність або присутність відповідача при огляді. 
Заявник апеляційної скарги вказує на неточності щодо ціни, назви запчастин під кодом 19076С, які були використані для ремонту пошкодженого транспортного засобу  у рахунках - фактурах №№0000013795 від 11.09.2015 та №0000012606 від 20.06.2019. На думку, скаржника, у зв`язку з неточностями у зазначених рахунках - фактурах, загальна сума доплати повинна становити 67  747,20 грн. 
Також, в апеляційній скарзі скаржник просив поновити строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 26.10.2020 у справі №910/6507/20. 

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи
Відзив на апеляційну скаргу від позивача до суду апеляційної інстанції у встановлений строк не надходив.
Частиною 3 ст. 263 Господарського процесуального кодексу України, що відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що позивач не був обмежений у своїх процесуальних правах надати відзив на апеляційну скаргу через канцелярію суду або шляхом їх направлення на адресу суду поштовим відправленням, відтак, приймаючи до уваги, що позивач у строк, встановлений судом апеляційної інстанції, не подав відзив на апеляційну скаргу, суд дійшов висновку, що неподання позивачем відзиву не перешкоджає вирішенню справи по суті за наявними в ній матеріалами.
У поданих поясненнях від 11.01.2021 позивач просить долучити до матеріалів справи докази, а саме - копію додаткової угоди №1 від 21.08.2019 до договору добровільного страхування наземного транспорту «Все включено» №137997а9к3 від 15.05.2019, копію акта виконаних робіт Товариства з обмеженою відповідальністю «Автосаміт ЛТД» №2019016657 від 13.09.2019 на суму 154  396,28 грн, копію акта виконаних робіт Товариства з обмеженою відповідальністю «Автосаміт ЛТД» №2019020575 від 31.10.2019 на суму 144  351,43 грн та Витяг з реєстру платників ПДВ відносно  Товариства з обмеженою відповідальністю «Автосаміт ЛТД».
Відповідно до ч. 3 ст. 269 ГПК України   докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Додаткові докази приймаються апеляційним судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього.
У вирішенні питань щодо прийняття додаткових доказів суд апеляційної інстанції повинен повно і всебічно з`ясовувати причини їх неподання з урахуванням конкретних обставин справи і об`єктивно оцінити поважність цих причин. При цьому обґрунтування неможливості подання доказів суду першої інстанції згідно із зазначеною нормою    Господарського процесуального кодексу    покладається саме на заявника (скаржника), а апеляційний господарський суд лише перевіряє та оцінює їх поважність і не зобов`язаний самостійно з`ясовувати відповідні причини.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що позивач не був позбавлений поданим такі докази до суду першої інстанції, оскільки як убачається  з доданих до клопотання документів останні існували на час розгляду справи у суді першої інстанції, що не позбавляло позивача надати такі докази до суду першої інстанції.
Крім того, зазначені поясненні не містять обґрунтувань неможливості подання таких доказів до суду першої інстанції у розумінні положень ч. 3 ст. 269 ГПК України.
Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відмову у прийнятті додаткових доказів.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті
Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.12.2020 справу №910/6507/20 передано на розгляд колегії суддів - Разіна Т.І., судді: Іоннікова І.А., Тарасенко К.В.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 07.12.2020 задоволено клопотання ТОВ "Кийтранс-2005" та поновлено строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 26.10.2020 у справі №910/6507/20; відкрито апеляційне провадження у справі №910/6507/20; розгляд апеляційної скарги ТОВ "Кийтранс-2005" на рішення Господарського суду міста Києва від 26.10.2020 у справі №910/6507/20 вирішено здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи; зупинено дію рішення Господарського суду міста Києва від 26.10.2020 у справі №910/6507/20 до закінчення її перегляду в апеляційному порядку.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

Як убачається з матеріалів справи, 15.05.2019 між позивачем (Страховик) та ОСОБА_2 було укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту  «Все включено» №137997а9к3 (далі - Договір) щодо автомобіля «Тойота», реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2019 року випуску.
07.08.2019 о 16 год. 15 хв. в м. Києві водій  ОСОБА_1 ,  керуючи транспортним засобом марки «Богдан А-091» д.н.з. НОМЕР_2 , по вул. С. Петлюри та виїжджаючи на вул. Саксаганського і виконуючи поворот у напрямку просп. Перемоги, був не уважним, не стежив за дорожньою обстановкою та відповідно не реагував на її зміну, а також не дав дорогу транспортному засобу марки «Toyota Land Cruiser 200» д.н.з. НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_2 , який рухався прямо, внаслідок чого відбулося зіткнення. В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди обидва автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками.
Постановою Шевченківського районного суду міста Києва від 11.09.2019 справі №761/32958/19 визнано  ОСОБА_3 винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та застосовано адміністративне стягнення.
Унаслідок зіткнення автомобілів було пошкоджено автомобіль "Тойота", д.н. НОМЕР_1 та його власнику заподіяно матеріальну шкоду 269 955,01 грн., розмір якої визначено на підставі рахунків-фактури №№ 0000012606 від 20.08.2019, 0000013624 від  09.09.2019, 0000013795 від 11.09.2019.
Позивач як страховик згідно з платіжними дорученнями №№ 589860 від 27.09. 2019, 594710 від 11.09.2019, 595199 від 12.09.2019 виплатив власнику пошкодженого автомобіля "Тойота" відповідно до умов укладеного з ним договору добровільного страхування наземного транспортного засобу № 137997а9к3 від 15.05.2019 страхове відшкодування в розмірі 269 955,01 грн, що обчислене, виходячи з характеру пошкоджень, стану транспортного засобу. 
При цьому, позивач просив стягнути з відповідача 170 465,01 грн, оскільки ПрАТ "АСК "Інго Україна" сплатило ПрАТ "СК"АРКС" страхове відшкодування по вищевказаному страховому випадку у розмірі 99  490,00 грн (100 000 грн ліміт відповідальності за шкоду завдану майну внаслідок ДТП, 510,00 грн розмір франшизи).

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови
Згідно із ст. 269 Господарського процесуального кодексу України (далі -ГПК України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Суд, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскарженого рішення, дійшов висновку, що апеляційна скарга  відповідача не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення не підлягає зміні чи скасуванню, виходячи з наступних підстав.
  
Підставою виникнення відповідно до ст.11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) цивільних прав і обов`язків є, зокрема, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.
Загальні положення про цивільно-правову відповідальність за завдання позадоговірної майнової шкоди передбачені у ст. 1166 ЦК України, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам юридичної особи, а також шкода, завдана її майну, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Згідно із ч. 1 ст. 1188 ЦК України  шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме, зокрема, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1187 ЦК України  джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана, зокрема, з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.
Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Статтею 9 Закону України "Про страхування"  передбачено, що страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку.
Відповідно до  статті 27 Закону України "Про страхування"  до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Аналогічні положення містить  стаття 993 ЦК України.
Виходячи з наведеного, страховик внаслідок виконання обов`язку винної особи (боржника) перед потерпілим (кредитором), набуває прав кредитора в частині фактично сплаченого страхового відшкодування. При цьому деліктне зобов`язання не припиняться, але відбувається заміна сторони у цьому зобов`язанні (заміна кредитора) - замість потерпілої особи прав кредитора набуває страховик.
До таких випадків, зокрема, відноситься виплата страховиком за договором добровільного страхування страхового відшкодування страхувальнику (потерпілому), внаслідок чого до такого страховика переходить право вимоги, яке страхувальник мав до особи, відповідальної за заподіяний збиток, зокрема, й до страхувальника за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.
Згідно з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною в постанові від 04.07.2018 у справі № 910/2603/17, перехід права вимоги потерпілого (страхувальника) у деліктному зобов`язанні до страховика в порядку    ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України "Про страхування" є суброгацією.
З урахуванням викладеного, місцевий господарський суд дійшов вірного висновку, що у спірних правовідносинах підлягають застосуванню норми ст. 27 Закону України "Про страхування" та ст. 993 ЦК України, які визначають спеціальний порядок переходу прав вимоги до винної особи від страхувальника (потерпілого) до страховика, що відшкодував шкоду потерпілому - суброгацію.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що цивільна відповідальність водія транспортного засобу Богдан А-091, державний номер НОМЕР_2  на час ДТП була застрахована у ПрАТ «АСК «ІНГО Україна» згідно страхового полісу № АО/000987109, згідно якого ліміт відповідальності становить 100  000,00 грн (франшиза 510,00 грн).
Отже, 27.09.2019, 11.09.2019, 12.09.2019 позивач  виплатив власнику пошкодженого автомобіля "Тойота" відповідно до умов укладеного з ним договору добровільного страхування наземного транспортного засобу                                      №137997а9к3 від 15.05.2019 страхове відшкодування в розмірі                                        269 955,01 грн.
Як вже зазначалось вище, позивач просив стягнути з відповідача 170 465,01 грн, оскільки ПрАТ "АСК "Інго Україна" сплатило ПрАТ "СК"АРКС" страхове відшкодування по вищевказаному страховому випадку у розмірі 99  490,00 грн (100 000 грн ліміт відповідальності за шкоду завдану майну внаслідок ДТП, 510,00 грн розмір франшизи).
Постановою Шевченківського районного суду міста Києва від 11 вересня 2019 у справі № 761/32958/19 винним у вчиненні ДТП визнано ОСОБА_1 , якого притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП України. 
За змістом ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
При цьому, частиною 1 ст. 1172 ЦК України встановлено, що юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.
Крім того, як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, відповідно до постанови Шевченківського районного суду міста Києва від 11.09.2019   ОСОБА_1 на час спірної ДТП працював у відповідача водієм транспортного засобу "Богдан А-091", державним номер НОМЕР_2 .
Отже, ДТП сталася під час виконання ним трудових обов`язків.
Таким чином, враховуючи положення   ст. 1194 ЦК України та з огляду на те, що ПрАТ "АСК "Інго Україна" сплатило ПрАТ "СК"АРКС" страхове відшкодування по вищевказаному страховому випадку у розмірі 99  490,00 грн (100 000 грн ліміт відповідальності за шкоду завдану майну внаслідок ДТП, 510,00 грн розмір франшизи) у ПрАТ "СК"АРКС" виникло право вимоги на іншу частину страхового відшкодування до особи, відповідальної за заподіяну шкоду, яким у даному випадку є відповідач.
Як зазначалось вище, відповідач доказів оплати страхового відшкодування у розмірі 170 465,01 грн не надав.
Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 1 ст. 77 ГПК України)
З огляду на викладене, місцевий господарський суд дійшов правильного висновку про задоволення позовних вимог та правомірно стягнув з відповідача на користь позивача 170 465,01 грн.

Мотиви прийняття або відхилення аргументів, викладених  відповідачем в апеляційній скарзі
Суд апеляційної інстанції не приймає твердження заявника апеляційної скарги щодо неправильного застосування судом п. 5.2 Методики товарознавчої експертизи та оцінки дорожньо-транспортних засобів від 24.11.2003 № 142/5/2092, в частині того, що відповідача не було повідомлено огляд пошкодженого транспортного засобу. 
Так, відповідно до пункту 5.2 Методики у разі потреби виклик заінтересованих осіб для технічного огляду із зазначенням дати, місця та часу проведення огляду КТЗ (після їх узгодження з виконавцем дослідження) здійснюється замовником дослідження шляхом вручення відповідного виклику під розписку особі, що викликається, або телеграмою з повідомленням про її вручення адресату. У разі відсутності в установлений час на місці огляду осіб, що викликалися, огляд проводиться без їх участі, про що зазначається у звіті (акті), висновку.  Замовник повинен забезпечити належні безпечні умови огляду (освітлення, вільний доступ, можливість огляду КТЗ з різних сторін тощо).          
Аналізуючи зазначені положення, суд апеляційної інстанції зазначає, що положення Методики не визначають критерій необхідності виклик заінтересованих осіб для технічного огляду та наслідки неповідомлення зацікавлених осіб про огляд пошкодженого транспортного засобу.
Між тим, попри складання звіту №5422 від 16.09.2019 особою, яка має статус судового експерта, цей звіт складений відповідно до  Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні", не є висновком судової експертизи, однак є доказом у справі, та підлягає дослідженню та оцінці.
З огляду на викладене посилання скаржника на те, що при проведенні експертом дослідження було порушено пункт 5.2 Методики, оскільки відповідач не викликався на огляд транспортного засобу, тому вказаний висновок не може бути прийнятий як доказ відповідно до  ст. 77 ГПК України, необґрунтовані.
Водночас, варто зазначити, що відповідно до частин першої, третьої     статті 13 ГПК України      судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Самі лише посилання відповідача про порушення до пункту 5.2 Методики, який визначає, що виклик заінтересованих осіб здійснюється у разі потреби не спростовують звіту №5422 від 16.09.2019.
Інші доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків місцевого господарського суду, викладених в оскаржуваному рішенні.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги
Відповідно до ч. 2 ст. 86 ГПК України жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Зважаючи на вищевикладені обставини справи в їх сукупності, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суду про задоволення позовних вимог.
Відповідно до  п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Частиною 1 ст. 276 ГПК України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Також, відсутні підстави для скасування чи зміни оскаржуваного рішення суду в розумінні ст. 277 ГПК України, з викладених в апеляційній скарзі обставин.  
З огляду на викладене, Північний апеляційний господарський суд зазначає, що рішення місцевого господарського суду прийняте з повним і достовірним встановленням всіх фактичних обставин, а також з дотриманням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим, суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для зміни або скасування рішення Господарського суду міста Києва від 26.10.2020 у справі №910/6507/20, та, відповідно, апеляційна скарга ТОВ «Кийтранс-2005» є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.
Суд апеляційної інстанції роз`яснює, що, за загальним правилом, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України.

Розподіл судових витрат
Судовий збір за подачу апеляційної скарги у відповідності до ст. 129 ГПК України судом на скаржника.
Керуючись ст.ст. 8, 74, 129, 240, 267-270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:
1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Кийтранс-2005» залишити без задоволення.
2.  Рішення Господарського суду міста Києва від 26.10.2020 у справі №910/6507/20 залишити без змін.
3. Поновити дію рішення Господарського суду міста Києва від 26.10.2020 у справі №910/6507/20.
4. Матеріали справи повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та, за загальним правилом, не підлягає оскарженню до Верховного Суду крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя                                                            Т.І. Разіна 

Судді                                                                                І.А. Іоннікова

                                                                                К.В. Тарасенко