Головуючий суду 1 інстанції - Луньова Д.Ю.
Доповідач -Коновалова В.А.

Справа № 415/8948/19
Провадження № 22-ц/810/123/21

ЛУГАНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
Іменем України
18 березня 2021 року                                                                                     м. Сєвєродонецьк

Луганський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого – Коновалової В.А.,
суддів: Карташова О.Ю., Луганської В.М.,
за участю секретаря судового засідання Перишкіна Т.М.,
учасники справи:
позивач - Комунальне підприємство «Лисичанськтепломережа»,
відповідач - Виконавчий комітет Лисичанської міської ради, правонаступником якої є військово-цивільна адміністрація міста Лисичанськ Луганської області,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Луганського апеляційного суду в порядку спрощеного провадження справу
за апеляційною скаргою комунального підприємства «Лисичанськтепломережа»
на ухвалу Лисичанського міського суду Луганської області від 09 грудня 2020 року, постановлену у складі судді Луньової Д.Ю. м. Лисичанськ Луганської області,
за позовом комунального підприємства «Лисичанськтепломережа» до Виконавчого комітету Лисичанської міської ради, правонаступником якої є військово-цивільна адміністрація міста Лисичанськ Луганської області про визнання протиправним та скасування рішення, треті особи ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_30 , ОСОБА_31 , ОСОБА_32 , ОСОБА_33 , ОСОБА_34 , ОСОБА_35 , ОСОБА_36 , ОСОБА_37 , ОСОБА_38 , ОСОБА_39 , ОСОБА_40 , ОСОБА_41 , ОСОБА_42 , ОСОБА_43 , ОСОБА_44 , ОСОБА_45 , ОСОБА_46 , ОСОБА_47 , ОСОБА_48 , ОСОБА_49 , ОСОБА_50 , ОСОБА_51 ,
в с т а н о в и в:
У жовтні 2019 року Комунальне підприємство «Лисичанськтепломережа» звернулося до суду з позовом до Виконавчого комітету Лисичанської міської ради, в особі міжвідомчої комісії з розгляду питань пов`язаних з відключенням споживачів від ЦО і ГВП про визнання протиправним та скасування рішення, в обґрунтування якого зазначила, що рішенням виконкому Лисичанської міської ради «Про створення міжвідомчої комісії з розгляду питань пов`язаних з відключенням споживачів від мереж ЦО і ГВП» № 309 від 05 серпня 2016 року створена міжвідомча комісія з розгляду питань, пов`язаних з відключенням споживачів від мереж ЦО і ГВП. 
25 вересня 2019 року міжвідомча комісія з розгляду питань, пов`язаних з відключенням споживачів від мереж ЦО і ГВП приняла рішення, оформлено протоколом № 14, яким враховуючи стан інженерних систем будинків, труднощі при обслуговуванні транзитних стояків теплопостачання у квартирах, які відключені від мереж централізованого теплопостачання, спираючись на п. 7 розділу VI Закону України «Про житлово-комунальні послуги», п. 1 розділу III Порядку відключення споживачів від системи централізованого опалення та постачання гарячої води, затвердженого наказом Мінрегіону від 26 липня 2019 року №169, про погодження відключення квартир від мереж централізованого теплопостачання за адресами: АДРЕСА_1 – ОСОБА_13 , АДРЕСА_2 – ОСОБА_51 , АДРЕСА_3 – ОСОБА_50 , АДРЕСА_4 – ОСОБА_25 . З метою забезпечення гарантованого виконання вимог порядку щодо граничного рівня відсотку відключених у будівлі квартир та нежитлових приміщень необхідного для погодження відключення квартири по заяві власника, розглянути заяви громадян, квартири яких розташовано у багатоквартирних будинках, у яких відключено від мереж централізованого опалення не менш ніж 55 відсотків квартир. 
Позивач вважає протокол № 14 від 25 вересня 2019 року таким, що не відповідає нормам діючого законодавства України, прийнятий з порушенням порядку розгляду та прийняття рішення про відключення власників квартир та нежитлових приміщень багатоквартирних будинків від мереж централізованого опалення і гарячого водопостачання, порушує права та інтереси позивача, як теплопостачальної організації. 
Комунальне підприємство «Лисичанськтепломережа» просило суд визнати протиправним та скасувати пункти 2,3 рішення міжвідомчої комісії з розгляду питань, пов`язаних з відключенням споживачів від мереж ЦО і ГВП виконавчого комітету Лисичанської міської ради, оформлене протоколом рішення міжвідомчої комісії з розгляду питань, пов`язаних з відключенням споживачів від мереж ЦО і ГВП виконавчого комітету Лисичанської міської ради від 25 вересня 2019 року № 14.
Ухвалою Лисичанського міського суду Луганської області від 09 грудня 2020 року залучено військово-цивільну адміністрацію міста Лисичанськ Луганської області до участі у цивільній справі, як правонаступника прав та обов`язків Лисичанської міської ради Луганської області. 
Ухвалою Лисичанського міського суду Луганської області від 09 грудня 2020 року закрито провадження у цивільній справі за позовом комунального підприємства «Лисичанськтепломережа» до Виконавчого комітету Лисичанської міської ради, правонаступником якої є військово-цивільна адміністрація міста Лисичанськ Луганської області про визнання протиправним та скасування рішення з підстав, передбачених п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, у зв`язку з тим, що справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, а підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.
В апеляційній скарзі комунальне підприємство «Лисичанськтепломережа» просить скасувати ухвалу Лисичанського міського суду Луганської області від 09 грудня 2020 року та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом норм процесуального права.
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не звернув уваги на те, що відповідно до п.2 ст. 4 КАС України публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад, однак сама по собі участь суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити його до предметної юрисдикції адміністративних судів. Суд має виходити із суті права або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин справи.
Зазначає, що позовні вимоги комунального підприємства «Лисичанськтепломережа» про визнання протиправним та скасування рішення міжвідомчої комісії щодо надання дозволу на відключення окремих громадян від мереж централізованого теплопостачання направлені на поновлення прав позивача як виконавця послуг з постачання теплової енергії у процесі надання цих послуг конкретним споживачам, тому дана справа підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
Ухвалою Луганського апеляційного суду від 19 лютого 2021 року Виконавчому комітету Лисичанської міської ради, правонаступником якої є військово-цивільна адміністрація міста Лисичанськ Луганської області роз`яснювалося право подання до апеляційного суду відзиву на апеляційну скаргу у письмовій формі, проте відзиву на апеляційну скаргу не надходило.
Виконавчий комітет Лисичанської міської ради копію ухвали Луганського апеляційного суду від 19 лютого 2021 року та апеляційну скаргу отримав 23 лютого 2021 року, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення (т.2 а.с.142).
Військово-цивільна адміністрація міста Лисичанськ Луганської області копію ухвали Луганського апеляційного суду від 19 лютого 2021 року та апеляційну скаргу отримала 23 лютого 2021 року, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення (т.2 а.с.143).
Комунальне підприємство «Лисичанськтепломережа» копію ухвали Луганського апеляційного суду від 19 лютого 2021 року отримало 28 лютого 2021 року, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення (т.2 а.с.158).
В судовому засіданні представник комунального підприємства «Лисичанськтепломережа» апеляційну скаргу підтримав.
Треті особи ОСОБА_8 , ОСОБА_14 , ОСОБА_25 вважали, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, про час і місце повідомлені належним чином і в установленому законом порядку, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень і у відповідності до ч. 2 ст. 372 ЦПК України їх неявка не перешкоджає розгляду справи.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи, законність й обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
Закриваючи провадження у справі, суд першої інстанції виходив із того, що справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, оскільки у справі існує спір у сфері публічно-правових відносин, а його предмет стосується законності рішення суб`єкта владних повноважень, що відноситься до предметної юрисдикції адміністративних судів.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, оскільки він відповідає матеріалам справи та вимогам закону. 
У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.
За статтею 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.
За вимогами ч. 1 ст. 18 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.
Згідно статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі – Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.  
У рішенні Європейського суду з прав людини від 20 липня
2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» зазначено, що відповідно до прецедентної практики Суду термін «встановленим законом» у статті 6 Конвенції спрямований на гарантування того, «що судова гілка влади у демократичному суспільстві не залежить від органів виконавчої влади, але керується законом, що приймається парламентом» (рішення у справі «Занд проти Австрії» (Zand v. Austria). У країнах з кодифікованим правом організація судової системи також не може бути віддана на розсуд судових органів, хоча це не означає, що суди не мають певної свободи для тлумачення відповідного національного законодавства. <…> фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У своїх оцінках Суд дійшов висновку, що не може вважатися судом, «встановленим законом», національний суд, що не мав юрисдикції судити деяких заявників, керуючись практикою, яка не мала регулювання законом. 
З метою якісної та чіткої роботи судової системи міжнародним і національним законодавством передбачено принцип спеціалізації судів.
Частиною 1 ст. 19 ЦПК України встановлено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад спірних правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності.
Відповідно до частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно пунктів 1, 2 частини першої статті 4 КАС України адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір; публічно-правовий спір - спір, у якому, зокрема, хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.
За визначенням пункту 7 частини першої статті 4 КАС України суб`єкт владних повноважень - орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.
За приписами пункту 1 частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.
Згідно статті 30 Закону України «Про місцеве самоврядування» до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать власні (самоврядні) повноваження, зокрема, управління об`єктами житлово-комунального господарства, побутового, торговельного обслуговування, транспорту і зв`язку, що перебувають у комунальній власності відповідних територіальних громад, забезпечення їх належного утримання та ефективної експлуатації, необхідного рівня та якості послуг населенню.
Статтею 13 Закону України «Про теплопостачання» передбачено, що до основних повноважень органів місцевого самоврядування у сфері теплопостачання належать: регулювання діяльності суб`єктів відносин у сфері теплопостачання в межах, віднесених до відання відповідних рад; затвердження місцевих програм розвитку у сфері теплопостачання, участь у розробці та впровадженні державних і регіональних програм у цій сфері; затвердження з урахуванням вимог законодавства у сфері теплопостачання проектів містобудівних програм, генеральних планів забудови населених пунктів, схем теплопостачання та іншої містобудівної документації; здійснення контролю за забезпеченням споживачів тепловою енергією відповідно до нормативних вимог; погодження на розміщення в межах відповідної адміністративно-територіальної одиниці нових або реконструкцію діючих об`єктів теплопостачання та сприяння розвитку систем теплопостачання на відповідній території; встановлення для всіх категорій споживачів тарифів на теплову енергію і тарифів на виробництво теплової енергії (крім тарифів на теплову енергію, вироблену на теплоелектроцентралях, теплоелектростанціях, атомних електростанціях та когенераційних установках) у порядку і межах, визначених законодавством; щоквартальне оприлюднення встановлених для всіх категорій споживачів тарифів на теплову енергію, що виробляється на установках з використанням альтернативних джерел енергії (крім теплоелектроцентралей, теплоелектростанцій, атомних електростанцій та когенераційних установок); перегляд за власною ініціативою та/або за зверненням суб`єкта господарювання тарифів на теплову енергію, що виробляється на установках з використанням альтернативних джерел енергії (крім теплоелектроцентралей, теплоелектростанцій, атомних електростанцій та когенераційних установок), але не більше одного разу на квартал; у комунальній власності, крім тих, що виробляють теплову енергію на теплоелектроцентралях, ТЕС, АЕС, когенераційних установках та установках з використанням нетрадиційних або поновлюваних джерел енергії; сприяння провадженню інвестиційної діяльності у сфері теплопостачання.
Відповідно до пункту 25 Правил надання послуг з централізованого опалення постачання холодної та гарячої води, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21.07.2005 року із змінами, відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у порядку, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства.
Процедура відключення власників (співвласників) будівель, у тому числі житлових будинків, квартир та нежитлових приміщень багатоквартирних будинків (далі - споживачі) від систем (мереж) централізованого опалення (теплопостачання) та постачання гарячої води відповідно до Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначена Порядком відключення споживачів від систем централізованого опалення та постачання гарячої води, затвердженим наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 26 липня 2019 року № 169.
Пунктом 4 розділу І «Загальні положення» зазначеного вище Положення орган місцевого самоврядування створює своїм рішенням та затверджує склад постійно діючої комісії для розгляду питань щодо відключення споживачів від систем (мереж) централізованого опалення (теплопостачання) та постачання гарячої води (далі - Комісія) згідно з додатком 1 до цього Порядку.
Відповідно до п. 1 розділу ІІ Порядку відключення споживачів від систем централізованого опалення та постачання гарячої води рішення щодо відключення власників (співвласників) будівель, у тому числі житлових будинків, від ЦО та/або ГВП приймається органом місцевого самоврядування відповідно до законодавства за письмовою заявою власника (співвласників) такої будівлі, в тому числі житлового будинку, з урахуванням рішення Комісії. Рішення органів місцевого самоврядування можуть бути оскаржені в судовому порядку.
Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що орган місцевого самоврядування (виконавчий орган відповідної ради в особі постійно діючої Комісії), приймаючи рішення щодо відключення від мереж централізованого опалення і гарячого водопостачання (далі - ЦО і ГВП), діє як суб`єкт владних повноважень та реалізує у такому випадку надані йому законами повноваження у сферах житлово-комунальних послуг і теплопостачання, тобто здійснює публічно-владні управлінські функції.
Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 02 жовтня 2020 року у справі № 340/458/19.
Позивач звертаючись до суду з позовом, посилається на те, що пункти 2,3 рішення міжвідомчої комісії з розгляду питань, пов`язаних з відключенням споживачів від мереж ЦО і ГВП виконавчого комітету Лисичанської міської ради, оформлене протоколом міжвідомчої комісії від 25 вересня 2019 року № 14 є протиправними, оскільки рішення не відповідає нормам діючого законодавства України, прийняте з порушенням порядку розгляду та прийняття рішення про відключення власників квартир та нежитлових приміщень багатоквартирних будинків від мереж централізованого опалення і гарячого водопостачання порушує права та інтереси позивача, як теплопостачальної організації. 
Із матеріалів справи вбачається, що рішенням виконавчого комітету Лисичанської міської ради «Про створення міжвідомчої комісії з розгляду питань пов`язаних з відключенням споживачів від мереж ЦО і ГВП» № 309 від 05 серпня 2016 року створена міжвідомча комісія з розгляду питань, пов`язаних з відключенням споживачів від мереж ЦО і ГВП та затверджено її склад.
25 вересня 2019 року міжвідомча комісія з розгляду питань, пов`язаних з відключенням споживачів від мереж ЦО і ГВП приняла рішення, яке оформлено протоколом № 14, що враховуючи стан інженерних систем будинків, труднощі при обслуговуванні транзитних стояків теплопостачання у квартирах, які відключені від мереж централізованого теплопостачання, спираючись на п. 7 розділу VI Закону України «Про житлово-комунальні послуги», п. 1 розділу III Порядку відключення споживачів від системи централізованого опалення та постачання гарячої води , затвердженого наказом Мінрегіону від 26 липня 2019 року №169, про погодження відключення квартир від мереж централізованого теплопостачання за адресами: АДРЕСА_1 – ОСОБА_13 , АДРЕСА_2 – ОСОБА_51 , АДРЕСА_3 – ОСОБА_50 , АДРЕСА_4 – ОСОБА_25 . З метою забезпечення гарантованого виконання вимог порядку щодо граничного рівня відсотку відключених у будівлі квартир та нежитлових приміщень необхідного для погодження відключення квартири по заяві власника, розглянути заяви громадян, квартири яких розташовано у багатоквартирних будинках, у яких відключено від мереж централізованого опалення не менш ніж 55 відсотків квартир, із зазначенням квартир.
Враховуючи вимоги зазначених вище нормативних актів та матеріали справи апеляційний суд вважає, що зі змісту позовних вимог у даній справі вбачається, що предметом перевірки в цій справі є законність рішення міжвідомчої комісії з розгляду питань, пов`язаних з відключенням споживачів від мереж ЦО і ГВП виконавчого комітету Лисичанської міської ради, оформлене протоколом від 25 вересня 2019 року № 14, яке прийнято суб`єктом владних повноважень на виконання ним публічно-владних управлінських функцій наданих законами, за наслідками розгляду відповідних письмових звернень громадян стосовно відключення квартир від мереж ЦО і ГВП.
За таких обставин, враховуючи предмет, суть та характер спірних правовідносин, суб`єктний склад учасників справи, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про закриття провадження у справі на підставі п.1 ч. 1 статті 255 ЦПК України, оскількисправа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, а підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства.
Таким чином, колегія суддів не вбачає  підстав для скасування оскаржуваної ухвали суду першої інстанції, оскільки вона постановлена з дотриманням вимог закону.
Керуючись,  ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, 375, 383, 384 ЦПК України, Луганський апеляційний суд  у складі колегії суддів,

п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу комунального підприємства «Лисичанськтепломережа» залишити без задоволення. 
Ухвалу Лисичанського міського суду Луганської області від 09 грудня 2020 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.
Повний текст постанови складено 18 березня 2021 року.

Головуючий                                                                                     В.А. Коновалова
Судді В.М. Луганська 

О.Ю. Карташов