ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 березня 2021 року
м. Харків
справа № 640/13131/19
провадження № 22-ц/818/1058/21
Харківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючого - судді Тичкової О.Ю.,
суддів - Маміної О.В., Хорошевський О.М., 
учасники справи:
позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Порше Мобіліті",
відповідач - ОСОБА_1 ,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справиапеляційну скаргу   ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Харкова від 6 жовтня 2020 року ухвалене у складі судді Зуб Г.А., -
УСТАНОВИВ:
У липні 2019 року ТОВ "Порше Мобіліті" звернулося до суду з позовом, в якому просило стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № 50008951 від 12.09.2013 року, розмір якої станом на 12.06.2019 року складає 99806,34 грн., з яких: 4194,67 грн. – інфляційні втрати у зв`язку з простроченням сплати періодичних платежів за кредитом за період з 01.11.2017 по 12.06.2019 року; 5046,24 грн. – інфляційні втрати у зв`язку з простроченням сплати періодичних платежів за додатковим кредитом за період з 01.11.2017 року по 12.06.2019 року; 67961,31 грн. – інфляційні втрати у зв`язку з простроченням дострокового повернення кредиту за період з 01.11.2017 року по 12.06.2019 року; 1228,16 грн. – 3% річних у зв`язку з простроченням сплати періодичних платежів за кредитом за період з 01.11.2017 року по 12.06.2019 року; 1477,49 грн. – 3% річних у зв`язку з простроченням сплати періодичних платежів за додатковим кредитом за період з 01.11.2017 року по 12.06.2019 року; 19898,47 грн. – 3% річних у зв`язку з простроченням дострокового повернення кредиту за період з 01.11.2017 року по 12.06.2019 року; стягнути витрати на правничу допомогу в розмірі 15000 грн., та витрати по оплаті судового збору.
В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 12 вересня 2013 року між ТОВ «Порше Мобіліті» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 50008951, у якому зазначено, що договір між сторонами за участю поручителя складають цей кредитний договір, загальні умови кредитування, графік погашення кредиту, а також додаткові угоди та інші документи, що можуть бути укладені або підписані сторонами у відношенні кредиту. 19.01.2015 року між сторонами укладено додаткову угоду до кредитного договору №50008951 від 12.09.2013 року, згідно з якою сторони погодили змінити строк кредиту, збільшивши його до 84 місяців. На підставі та на виконання умов додаткової угоди до кредитного договору № 50008951 від 12.09.2013, 19.01.2015 року був підписаний Графік погашення кредиту до кредитного договору № 50008951 від 12.09.2013 року до 15.09.2020 року. На підставі вказаного, позивач надав відповідачу суму кредиту у розмірі 210187,07 грн – еквівалент суми в іноземній валюті: 25692 долари США 10 центів та суму додаткового кредиту у розмірі 66756,15 грн – еквівалент суми додаткового кредиту в іноземній валюті становить 8161 доларів США 00 центів, зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 9,90% на рік, які відповідно до п. 2.3 Загальних умов є змінним, з кінцевим терміном повернення кредиту – 15.09.2020 року, для купівлі автомобіля марки Volkswagen, модель Tiguan, 2013 року виробництва, кузов № НОМЕР_1 , об`ємом двигуна 1390 куб см. та оплати страхових платежів. У кредитному договорі сторони погодили, що усі платежі за кредитним договором повинні бути сплачені у гривнях і підлягають розрахунку за відповідним обмінним курсом, що застосовується до еквіваленту Суми кредиту в доларах США, визначеному вище відповідно до п.1.3 Загальних умов кредитування. Отже, між сторонами виникли зобов`язальні правовідносини стосовно надання відповідачу грошових коштів (кредиту) на умовах зворотності, відплатності, строковості та цільового використання. Окрім того, відповідно до п.1.6 Загальних умов зобов`язання відповідача перед ТОВ «Порше Мобіліті» за кредитним договором № 50008951 від 12.09.013 забезпечено Договором застави № 50008951 від 16.09.2013, посвідченим ПН ХМНО Харківської області Одарченко М.С., зареєстрованим в реєстрі за № 1720, згідно з умовами якого відповідач надав у заставу автомобіль марки Volkswagen, модель Tiguan, 2013 року виробництва, кузов № НОМЕР_1 , об`ємом двигуна 1390 куб см., д.н. НОМЕР_2 , що належав йому на праві власності. У позичальника за вказаним договором виникла заборгованість у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з вказаним позовом, та постановою Верховного суду від 22.05.2019 року позовні вимоги ТОВ «Порше Мобіліті» задоволені частково, та з відповідача стягнуто заборгованість за кредитним договором у загальному розмірі 545658,82 грн., та судові витрати станом на 31.10.2017 року. Вказана постанова відповідачем виконана не була, тому позивач має право на стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних втрат за період з 01.11.2017 року по 12.06.2019 року у розмірі 99806,34 грн.
Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 6 жовтня 2020 року позов ТОВ "Порше Мобіліті" задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Порше Мобіліті» три проценти річних та інфляційні витрати за період з 01.11.2017 року по 12.06.2019 року в загальному розмірі 99806,34 грн, витрати на правничу допомогу в розмірі 5000 грн, витрати по оплаті судового збору в розмірі 1921 грн. В задоволенні інших позовних вимог - відмовлено.
Рішення суду мотивовано тим, що відповідач належним чином не виконала свої зобов`язання щодо повернення кредиту та судовим рішенням стягнуто з відповідача на користь позивача грошову суму, зокрема заборгованість за кредитом у розмірі 411032 грн. 37 коп. (тіло кредиту), таке зобов`язання щодо виконання вказаного судового рішення зводиться до сплати грошей, отже, є грошовим зобов`язанням, у зв`язку з чим невиконання відповідачем судового рішення в частині сплати вказаної суми коштів дає підстави для застосування відповідальності за неналежне виконання грошового зобов`язання відповідно до ст. 625 ЦК України.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення суду скасувати, ухвалити нове, яким в задоволені позовних вимог відмовити. 
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що 22.05.2019 Верховний Суд постановив рішення про стягнення остаточної суми заборгованості за кредитним договором на підставі поданого позивачем розрахунку з урахуванням індексу інфляції та 3% річних відповідно до ст. 625 ЦК України. Проте, позивач звернувся до суду з даним позовом про додаткове нарахування та стягнення інфляційних сум та 3% річних за той період, коли стягнення зазначених нарахувань вже було розглянуто та постановлені судові рішення, які є чинними. Вважає, що позивач в даному позові просить змінити рішення Верховного Суду від 22.05.2019 в частині суми боргу за кредитним договором.
У додаткових пояснення ОСОБА_1 зазначила, що суд першої інстанції встановив, що 05.05.2015 року ТОВ "Порше Мобіліті" надіслало ОСОБА_1 вимогу щодо дострокового повернення кредиту та сплати заборгованості за кредитним договором на загальну суму 438288,82 грн. Вважає, що такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичних платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом. Зазначає, що позивач нарахував проценти на прострочену суму кредиту та неустойку й після закінчення строку дії договору, що є неможливим.
У відзиві на апеляційну скаргу Чередніченко М.М., який діє в інтересах ТОВ "Порше Мобіліті" просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення суду без змін, але просить стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ "Порше Мобіліті" витрати на правничу допомогу у розмірі 10800,00 грн посилаючись на те, що з метою належного захисту своїх прав та інтересів, на виконання договору про надання юридичних послуг від 10.04.2018, ТОВ "Порше Мобіліті" та Адвокатське Об`єднання "КПД Консалтинг" підписали заявку на надання послуг № 48 від 03.06.2019 року до договору про надання юридичних послуг від 10.04.2018. Відповідно до п.1 заявки на надання послуг № 48 Адвокатське Об`єднання забезпечило представництво інтересів позивача у суді апеляційної інстанції за що сплачує 9000 грн та 1800 грн ПДВ. Отже витрати на правничу допомогу в межах цієї справи підтверджуються договором про надання юридичних послуг, заявкою до договору про надання юридичних послуг, актом виконаних робіт та платіжним дорученням. Також зазначає, що заборгованість відповідача у розмірі 545658,82 грн постановою Верховного Суду від 22.05.2019 визначено станом на 31.10.2017 року, отже факт строкової заборгованості на зазначений строк не підлягає доказуванню, оскільки обставини встановлені у постанові Верховним Судом мають преюдиційне значення. Звертає увагу на те, що позовну заяву по справі № 640/18356/17 складено 31.10.2017, а тому в межах розгляду зазначеної справи не розглядалося питання щодо стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних втрат за період з 01.11.2017 по 12.06.2019. Також зазначає, що на сьогоднішній день постанова Верховного Суду від 22.05.2019 року відповідачем не виконана. У відповідності до вимог ч.2 ст. 625 ЦК України позивач має право на стягнення 3% річних та інфляційних страт за період з 01.11.2017 по 12.06.2019, оскільки боржник прострочив виконання грошового зобов`язання. Вказує на те, що в межах цієї справи позивачем не заявлялись позовні вимоги про стягнення процентів за користування кредитом та неустойки, а нарахована заборгованість на підставі ст. 625 ЦК України. Наголошує, що відповідач на момент розгляду даної справи не повернула заборгованість, а отже не має ніякого значення та обставина, що договір є припиненим.
У відповіді на відзив ОСОБА_1 зазначає, що ТОВ "Порше Мобіліті" нарахував проценти на прострочену суму кредиту та неустойку й після закінчення строку дії договору. Вказує на ті ж доводи, що викладені у апеляційній скарзі. 
Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, суд уважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Відповідно до ст. 375 Цивільного процесуального кодексу України (надалі ЦПК України) суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права..
Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи, виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.
Судом першої інстанції встановлено, що 12 вересня 2013 року між ТОВ «Порше Мобіліті» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 50008951, за умовами якого відповідачу надано кредит у розмірі 210 187,07 грн, що на момент укладення договору було еквівалентно 25 692,10 дол. США, цільове призначення кредиту - придбання автомобіля Volkswagen, модель Tiguan, кузов № НОМЕР_1 , об`єм двигуна 1 390 куб. см, рік випуску 2013, а також додатковий кредит у розмірі 66 765,15 грн, що еквівалентно 8 161,00 дол. США, цільове признання - оплата страхових платежів; строк користування кредитом - 60 місяців; процентна ставка за кредитом - 9,90 %, змінна процентна ставка; разова комісії за надання кредиту - 2,5 % від суми кредиту (а.с. 33-37).
Строк кредитування змінено на 84 місяці відповідно до додаткової угоди до кредитного договору від 12 вересня 2013 року № 50008951 (а.с. 41).
Повернення кредиту мало здійснюватися відповідно до графіка погашення заборгованості згідно з загальними умова кредитування, які є додатками до кредитного договору (а.с. 42-45).
16 вересня 2013 року між ТОВ «Порше Мобіліті» та ОСОБА_1 укладено договір застави транспортного засобу, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Одарченко М. С., зареєстрований в реєстрі за № 1720 (далі - договір застави від 16 вересня 2013 року), відповідно до якого відповідач передала у заставу позивача належний їй на праві власності автомобіль Volkswagen, модель Tiguan, кузов № НОМЕР_1 , об`єм двигуна 1 390 куб. см, рік випуску 2013, державний номерний знак НОМЕР_2 , на забезпечення виконання нею зобов`язань за кредитним договором (а.с. 46-53).
В Кредитному договорі Сторони погодили, що усі платежі за Кредитним договором повинні бути сплачені в гривнях і підлягають розрахунку за відповідним обмінним курсом, що застосовується до еквіваленту суми кредиту в доларах США, визначеному вище, відповідно до п. 1.3. Загальних умов кредитування.
Положеннями п. 1.4.2. Загальних умов Сторони погодили, що повернення Кредиту здійснюється Відповідачем у повному обсязі в терміни, встановлені Графіком погашення кредиту, за винятком випадків, у яких за цими Загальними умовами кредитування передбачено інші строки повернення кредиту.
Відповідач не виконувала свої зобов`язання належним чином, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором. 
Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 03.05.2018 року позов ТОВ «Порше Мобіліті» задоволено частково, а саме стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Порше Мобіліті» заборгованість за кредитним договором №50008951 від 12.09.2013 року в розмірі 859651,01 грн., та витрати по оплаті судового збору в розмірі 12894,78 грн. Постановою Харківського апеляційного суду від 21.01.2019 року вказане рішення скасовано, та позов залишений без задоволення. Постановою Верховного суду від 22.05.2019 року, рішення Київського районного суду м. Харкова від 03.05.2018 року та постанову Харківського апеляційного суду від 21.01.2019 року скасовано, та ухвалено нове рішення, яким стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Порше Мобіліті» заборгованість за кредитним договором від 12.09.2013 року №50008951 на загальну суму 545658,82 грн., у тому числі: 37151,97 грн. – прострочених чергових платежів за кредитним договором за тілом кредиту та процентами за березень та квітень 2015 року з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та три проценти річних від простроченої суми; 441741,55 грн. – непогашене тіло кредиту та три проценти річних від простроченої суми за період з 06.05.2015 року по 31.10.2017 року; 42037,41 грн. – штраф у розмірі 20% від суми кредиту відповідно до п. 8.2 загальних умов кредитування, та 24727,89 грн. – штраф у розмірі 10% від вартості предмету застави відповідно до п. 4.1.2 договору застави від 16.09.2013 року, та судові витрати у сумі 19798,06 грн (а.с. 14-32).
Матеріали справи не містять доказів виконання вказаного судового рішення. 
Позивачем наведено розрахунок трьох відсотків річних та інфляційні витрати за період з 01.11.2017 року по 12.06.2019 року, сума яких складає 99806,34 грн., з яких: 4194,67 грн. – інфляційні втрати у зв`язку з простроченням сплати періодичних платежів за кредитом за період з 01.11.2017 по 12.06.2019 року; 5046,24 грн. – інфляційні втрати у зв`язку з простроченням сплати періодичних платежів за додатковим кредитом за період з 01.11.2017 року по 12.06.2019 року; 67961,31 грн. – інфляційні втрати у зв`язку з простроченням дострокового повернення кредиту за період з 01.11.2017 року по 12.06.2019 року; 1228,16 грн. – 3% річних у зв`язку з простроченням сплати періодичних платежів за кредитом за період з 01.11.2017 року по 12.06.2019 року; 1477,49 грн. – 3% річних у зв`язку з простроченням сплати періодичних платежів за додатковим кредитом за період з 01.11.2017 року по 12.06.2019 року; 19898,47 грн. – 3% річних у зв`язку з простроченням дострокового повернення кредиту за період з 01.11.2017 року по 12.06.2019 року. Вказані розрахунки відповідачем спростовані не були, та підстав їм не довіряти у суду немає. 
В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Зобов`язання виникають з підстав, установлених ст. 11 цього Кодексу.
Так, у ч. 5 ст. 11 ЦК України визначено, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникнути з рішення суду.
За змістом статей 525, 526 ЦК України зобов`язання мають виконуватись належним чином та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до положень статей 610, 611, 625 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник не звільняється від відповідальності у разі неможливості виконання ним грошових зобов`язань.
Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
Отже, положення зазначеної норми права передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.
Згідно правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитним договором припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронюваних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Отже, якщо строк кредитування закінчився або кредитор реалізував своє право на дострокове повернення кредиту, то з цього моменту припиняється нарахування процентів за кредитом і позичальник зобов`язаний сплатити неустойку та суми передбачені статтею 625 ЦК України.
З матеріалів справи вбачається, що відповідач належним чином не виконала свої зобов`язання щодо повернення кредиту та судовим рішенням стягнуто з відповідача на користь позивача грошову суму, зокрема заборгованість за кредитом у розмірі 411032 грн 37 коп. (тіло кредиту), таке зобов`язання щодо виконання вказаного судового рішення зводиться до сплати грошей, отже, є грошовим зобов`язанням, що є підставою для застосування відповідальності за неналежне виконання грошового зобов`язання відповідно до ст. 625 ЦК України.
Наведене узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного суду викладеною у постанові від 16.05.2018 року у справі №686/21962/15-ц та Верховного суду України, яка викладена у постанові від 30.03.2016 року №6-2168цс15.
Також судова колегія погоджується з висновком суду про відхилення доводів відповідача про те, що підставою для нарахування вказаних 3% та інфляційних втрат є рішення, що набуло чинності. Зазначені доводи спростовується наведеним позивачем періодом нарахування відповідальності за неналежне виконання грошового зобов`язання відповідно до ст. 625 ЦК України. А саме, позивач просить стягнути вказані суми з 01.11.2017 року по 12.06.2019 року, а постанова Верховного суду прийнята – 22.05.2019 року, тому позивачем здійснено вказані нарахування за 23 дні після прийняття вказаної постанови, та стягнення вказаних сум за період часу з 01.11.2017 року по 12.06.2019 року судом вирішено не було, а лише були стягнуті вказані суми за інший період, а саме з 06.05.2015 року по 31.10.2017 року.
Постанова Верховного Суду ухвалена 22.05.2019, а станом на 06.10.2020 року доказів її виконання матеріали справи не містять.
На підставі викладеного колегія суддів дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги висновку суду не спростовують, на законність рішення суду першої інстанції не впливають. Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
Щодо вимог Чередніченко М.М., який діє в інтересах ТОВ «Порше Мобіліті» про стягнення з ОСОБА_1 витрат на правничу допомогу, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат пов`язаних з розглядом справи, до яких в числі інших належать і витрати на професійну правничу допомогу.
Згідно з ч.8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). 
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Статтею 137 ЦПК України встановлено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Доля цілей розподілу судових витрат:1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язані зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою: 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. 
Отже зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.
При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16.
При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування в справі, що свідчить про те, що витрати на правову допомогу повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами.
Так, матеріали справи містять заявку на надання юридичних послуг № 48 від 03.06.2019 року до договору про надання юридичних послуг від 10.04.2018. Відповідно до п.1а заявки на надання послуг № 48 Адвокатське Об`єднання зобов`язується надати ТОВ «Порше Мобіліті» наступні послуги: забезпечити належне представництво інтересів заявника у відповідних судах, в тому числі апеляційної та касаційної інстанцій по справі за позовом ТОВ «Поршу Мобіліті» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 50008951 від 12.09.2013 року. Відповідно до п. 4.1. Заявки на надання послуг № 48 за представництво інтересів Замовника в суді апеляційної інстанції, Замовник сплачує 9000 грн, крім того ПДВ 1800 грн, а всього 10800 грн ПДВ (а.с. 104-106).
Проте, інших доказів понесених витрат на правничу допомогу в межах цієї справи в суді апеляційної інстанції представником ТОВ «Порше Мобліті» надано не було.
Тому колегія суддів уважає, що відсутні підстави для стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Порше Мобіліті» 10800 грн на відшкодування витрат на правову допомогу у зв`язку із недоведеністю їх сплати на користь адвоката.
З огляду на те, що рішення суду відповідає вимогам закону, зібраним по справі доказам, обставинам справи, підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає.
Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною, залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10 лютого 2010 року, заява №4909/04).
Оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення, то судовий збір, у відповідності до вимог статей 141, 382 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір», між сторонами не розподіляється.
На підставі викладеного, керуючись статтями 371, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, 
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу   ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Київського районного суду м. Харкова від 6 жовтня 2020 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту тільки у випадках передбачений ч.3 ст. 389 ЦПК України.
Повний текст постанови складено 30 березня 2021 року.
Головуючий                                                                        О.Ю. Тичкова

Судді                                                                                О.В. Маміна

                                                                               О.М. Хорошевський