У х в а л а  
І м е н е м  У к р а ї н и
 
01 березня 2021 року
м. Київ
 
справа № 722/982/13
провадження № 61-2487 ск 21
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Ігнатенка В. М. (суддя-доповідач), Карпенко С. О., Стрільчука В. А.,  
 
розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Чернівецького апеляційного суду від 13 січня 2021 року в справі за поданням старшого державного виконавця Сокирянського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Злого Романа Миколайовича про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа,
 
В с т а н о в и в:
 
Старший державний виконавець Сокирянського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Злий Роман Миколайович (далі - державний виконавець) звернувся в Сокирянський районний суд Чернівецької області з поданням про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа, в якому зазначено, що на виконанні Сокирянського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) знаходиться виконавче провадження № 40017218 з виконання виконавчого листа № 722/982/13 виданого 19 вересня 2013 року про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості у розмірі 346 064,60 грн.
 
Ухвалою Сокирянського районного суду Чернівецької області від 20 серпня 2020 року подання задоволено. Тимчасово обмежено ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України без вилучення паспорта до виконання боргових зобов`язань за рішенням суду.
 
Постановою Чернівецького апеляційного суду від 13 січня 2021 року задоволено апеляційну скаргу ОСОБА_2 . Скасовано ухвалу Сокирянського районного суду Чернівецької області від 20 серпня 2020 року. Відмовлено в задоволенні подання державного виконавця про тимчасове обмеження ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа.
 
16 лютого 2021 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3 надіслав засобами поштового зв`язку до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Чернівецького апеляційного суду від 13 січня 2021 року.
 
У касаційній скарзі заявник просить суд касаційної інстанції скасувати скасувати постанову Чернівецького апеляційного суду від 13 січня 2021 року і залиши в силі ухвалу Сокирянського районного суду Чернівецької області від 20 серпня 2020 року.
 
Касаційна скарга заявника мотивована тим, що станом на час подання касаційної скарги виконавче провадження № 40017218 не виконується вже більше семи років, будь-яких дій з боку боржника на його виконання не здійснено, при тому що боржник постійно віїжджає за кордон, а тому є підстави для відповідно до пункту 5 частини першої статті шостої Закону України «про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» для тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України.
 
Дослідивши касаційну скаргу заявника, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, з огляду на наступне.
 
Судом апеляційної інстанції встановлено, що  на виконанні у виконанні Сокирянського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції перебуває виконавче провадження №40017218 з виконання виконавчого листа №722/982/13-ц виданим 19.09.2013р. про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості в розмірі 346064,60грн.
      В ході виконавчого провадження накладено арешт на причіп, оголошено його у розшук, накладено арешт на квартиру по АДРЕСА_1 , що належить боржнику на праві власності.
03.10.2013р. державний виконавець виніс постанову про відкриття виконавчого провадження.
В матеріалах справи міститься копія поштового конверту направлених на адресу боржника документів з відміткою про їх невручення адресату та повернення. 25.05.2020р. державний виконавець Злий Р.М. виніс постанову про прийняття виконавчого провадження.
Постановою від 18.06.2020р. накладено арешт на транспортні засоби боржника ОСОБА_2 та постановою від 18.06.2020р. накладено арешт на кошти боржника.
18.06.2020р. виконавцем винесено постанову про розшук майна боржника.
З матеріалів справи вбачається, що вся поштова кореспонденція, яка була направлена на адресу боржника ОСОБА_2 повернута без вручення.
Встановлено, що ОСОБА_2 є власником квартири за адресою АДРЕСА_1 , також у його власності є причіп. З матеріалів справи вбачається, що боржник ОСОБА_2 протягом 2020 року неодноразово перетинав кордон України, що підтверджується інформацією Державної прикордонної служби України наданою на запит щодо перетинання боржником державного кордону.
Відповідно до ст.28 Закону України «Про виконавче провадження», копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.
Статтею 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» передбачено, що громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон якщо він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи), - до виконання зобов`язань. Такі обмеження права громадян України на виїзд за кордон у конкретно визначених законом випадках мають тимчасовий характер і зумовлені необхідністю забезпечення захисту прав і законних інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно п. 18 ч. 3  ст. 11 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право у разі  ухилення  боржника  від  виконання  зобов`язань, покладених на нього рішенням,  звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника  боржника  -  юридичної  особи  за  межі  України  -  до виконання зобов`язань за рішенням.
Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.
Згідно ст.2 Протоколу №4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом, і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.
Також ст.12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об`єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров`я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.
Порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в`їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України, порядок вирішення спорів у цій сфері регулюється Законом від 21 січня 1994 р. № 3857-XII "Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України".

 
Нормативка
 
Доводи касаційної скарги про відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах є необгрунтованими, оскільки справа № 910/8130/17 на яку посилається заявник в касаційній скарзі вже розглянута Верховним Судом та в своїй постанові від 19 серпня 2020 року виклала правову позицію стосовно цих правовідносин. В цій постанові Верховний Суд зробив висновок про те, що законом дійсно передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявності факту невиконання зобов`язань, а за ухилення їх виконання. У зв`язку з цим заявник повинен надати достатньо підтверджені відомості про те, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов`язання в повному обсязі або частково.
 
Ухилення від виконання зобов`язань, покладених на боржника судовим рішенням, може полягати як в активних діях (нез`явлення на виклики державного виконаця, приховування майна, доходів тощо), так і в пасивних діях (невжиття будь-яких заходів для виконання обов`язку сплатити кошти).
 
Однак, постановою апеляційного суду вже встановлено, що з матеріалів справи вбачається, що державний виконавець, звертаючись до суду з вказаним поданням, не надав жодних доказів щодо ухилення ОСОБА_2 від виконання зобов`язань по сплаті заборгованості за рішенням суду. Та вказано, що сам факт невиконання боржником самостійно зобов`язань не може свідчити про ухилення боржника від виконання покладених на нього судовим рішенням обов`язків.
 
Тому, суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази. (Наведене узгоджується з постановою Верховного Суду від 19 серпня 2020 року у справі № 910/8130/17)
 
Крім того, у наведеному заявником рішенні суду Верховного Суду та оскаржуваному рішенні суду  апеляційної інстанції установлено різні фактичні обставини у справах.
 
Зазначені заявником касаційної скарги інші аргументи суд вважає необґрунтованими, оскільки вони є виключно його суб`єктивними судженнями та зводяться до переоцінки доказів і незгоди з фактичними обставинами, встановленими судом апеляційної інстанції.
 
Із змісту касаційної скарги, вбачається, що вона є необґрунтованою, правильне застосовування норм процесуального права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності постанови Чернівецького апеляційного суду від 13 січня 2021 року
 
У відповідності до частини четвертої статті  394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
 
Керуючись частинами четвертою-шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,

 
У х в а л и в:
 
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою   ОСОБА_1 на постанову Чернівецького апеляційного суду від 13 січня 2021 року в справі за поданням старшого державного виконавця Сокирянського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Злого Романа Миколайовича про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа.
 
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала скаргу.
 
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і оскарженню не підлягає.

 
Судді:                                                                                                           В. М. Ігнатенко

 
                                                                                                                        С. О. Карпенко

 
                                                                                                                        В. А. Стрільчук