Ухвала
15 лютого 2021 року
м. Київ
справа № 208/6840/19
провадження № 61-1819ск21
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Фаловської І. М. (суддя-доповідач), Карпенко С. О., Мартєва С. Ю.,
розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 25 червня 2020 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 30 грудня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу, процентів, інфляційних втрат,
ВСТАНОВИВ:
У жовтні 2019 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення боргу, процентів, інфляційних втрат.
Позовна заява мотивована тим, що 22 жовтня 2017 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладені договори позики (розписки), відповідно до умов яких останній позичив у ОСОБА_2 600 доларів США та 26 000 грн відповідно.
Проте, у зазначені у розписках строки ОСОБА_1 грошові кошти 
ОСОБА_2 не повернув.
Посилаючись на вищевказане, ОСОБА_2 просив суд стягнути з ОСОБА_1 на свою користь грошові кошти:
1) за договором позики на суму 26 000 грн у розмірі 35 863,59 грн, з яких: сума основного боргу - 26 000 грн; проценти за користування чужими грошовими коштами за період з 20 квітня 2018 року по 03 жовтня 
2019 року - 6 646,72 грн; 3 % річних за період з 20 квітня 2018 року 
по 03 жовтня 2019 року - 1 136,87 грн; інфляційні втрати за період 
з 01 травня 2019 року по 31 серпня 2019 року - 2 080 грн;
2) за договором позики на суму 600 доларів США у розмірі 4 810,32 доларів США, що за офіційним курсом Національного банку України (далі - НБУ) станом на 03 жовтня 2019 року еквівалентно 119 579,74 грн, з яких: сума основного боргу - 600 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 03 жовтня 2019 року еквівалентно 14 915,40 грн; проценти за користування чужими грошовими коштами за період з 08 листопада 2017 року 
по 03 жовтня 2019 року - 4 176 доларів США, що за офіційним курсом 
НБУ станом на 03 жовтня 2019 року еквівалентно 103 811,18 грн; 3 % річних за період прострочення з 08 листопада 2017 року по 03 жовтня 
2019 року - 34,32 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом 
на 03 жовтня 2019 року еквівалентно 853,16 грн.
Рішенням Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 25 червня 2020 року (у складі судді Похвалітої С. М.) позов ОСОБА_2 задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошові кошти:
- за договором позики на суму 26 000 грн у розмірі 35 863,59 грн, з яких: сума основного боргу - 26 000 грн; проценти за користування чужими грошовими коштами за період з 20 квітня 2018 року по 03 жовтня 
2019 року - 6 646,72 грн; 3 % річних за період з 20 квітня 2018 року 
по 03 жовтня 2019 року - 1 136,87 грн; інфляційні втрати за період 
з 20 квітня 2018 року по 03 жовтня 2019 року - 2 080 грн.
- за договором позики на суму 600 доларів США у розмірі 119 579,74 грн, 
з яких: сума основного боргу - 600 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 03 жовтня 2019 року еквівалентно 14 915,40 грн; проценти за користування чужими грошовими коштами за період з 08 листопада 2018 року по 03 жовтня 2019 року - 4 176 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 03 жовтня 2019 року еквівалентно 103 811,18 грн; 
3 % річних за період прострочення з 08 листопада 2017 року по 03 жовтня 2019 року - 34,32 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом 
на 03 жовтня 2019 року еквівалентно 853,16 грн.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 1 554,43 грн.
Постановою Дніпровського апеляційного суду від 30 грудня 2020 року 
(у складі колегії суддів: Куценко Т. Р., Демченко Е. Л., Каратаєвої Л. О.) рішення Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 25 червня 2020 року в частині стягнення суми боргу за договором позики (розписки) у розмірі 26 000 грн, 3 % річних за період з 20 квітня 2018 року по 03 жовтня 2019 року - 1 136,87 грн та інфляційних втрат за період з 20 квітня 2018 року по 03 жовтня 
2019 року - 2 080 грн залишено без змін.
Рішення Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 25 червня 2020 року в частині стягнення процентів за користування чужими грошовими коштами за період 
з 20 квітня 2018 року по 03 жовтня 2019 року за договором позики (розписки) щодо отримання ОСОБА_1 коштів у розмірі 26 000 грн скасовано та ухвалено в цій частині нове судове рішення, яким 
у задоволенні цих позовних вимог відмовлено.
Рішення Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 25 червня 2020 року в частині стягнення суми боргу за договором позики (розписки) від 22 жовтня 2017 року у розмірі 600 доларів США та 3 % річних за період з 08 листопада 2017 року по 03 жовтня 2019 року - 34,32 доларів США змінено шляхом виключення з резолютивної частини рішення суду еквівалент вказаної суми, визначеної у національній валюті, залишено тільки суму у розмірі, визначеному в іноземній валюті.
Рішення Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 25 червня 2020 року в частині стягнення процентів за користування чужими грошовими коштами за період 
з 08 листопада 2017 року по 03 жовтня 2019 року за договором позики (розписки) від 22 жовтня 2017 року щодо отримання ОСОБА_1 коштів 
у розмірі 600 доларів США змінено шляхом стягнення з ОСОБА_1 
на користь ОСОБА_2 суму 4 176 доларів США, як неустойку.
Зменшено розмір стягнутих з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судових витрат з 1 555 грн до 1 488,45 грн.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 
99,90 грн.
01 лютого 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду 
з касаційною скаргою на рішення Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 25 червня 2020 року 
та постанову Дніпровського апеляційного суду від 30 грудня 2020 року, 
в якій скаржник просить скасувати судові рішння судів першої та апеляційної інстанцій в частині задоволених позовних вимог і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга подана на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню.
Відповідно до пункту 8 частини статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Згідно з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. 
Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, враховуючи те, що провадження здійснюється судом після розгляду справи судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.
Пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України передбачено, що не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 176 ЦПК України ціна позову визначається у позовах про стягнення грошових коштів - сумою, яка стягується, чи оспорюваною сумою за виконавчим чи іншим документом, за яким стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку.
Предметом позову у цій даній справі є стягнення грошових коштів 
за договорами позики, тобто ціна позову у загальному розмірі становить 155 443,33 грн (35 863,59 грн + 119 579,74 грн), яка станом на 01 січня 
2021 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 270 грн х 100 = 227 000 грн).
Як вбачається з резолютивної частини постанови Дніпровського апеляційного суду від 30 грудня 2020 року, постанова апеляційного суду може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.
Європейський суд з прав людини вказує, що було б важко погодитись з тим, що Верховний Суд у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволило йому відфільтрувати справи, що надходять до нього, має бути пов`язаним з помилками нижчих судів при визначенні питання щодо надання комусь доступу до нього. В іншому випадку це може серйозно заважати роботі Верховного Суду і зробить неможливим виконання Верховним Судом своєї специфічної ролі. У прецедентній практиці Суду вже було підтверджено, що повноваження вищого суду щодо визначення своєї юрисдикції не можуть бути обмежені таким чином 
(рішення у справі «Зубац проти Хорватії», від 05 квітня 2018 року, заява 
№ 40160/1,).
Отже, зазначена справа є малозначною відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України.
Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно до статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення.
Разом з тим, касаційна скарга містить посилання на те, що дана справа потребує перегляду Верховним Судом на підставі підпунктів «а», «в» 
пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, оскільки касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, а також справа має виняткове значення для ОСОБА_1 .
Верховний Суд, перевіривши доводи касаційної скарги, вважає, що наведені заявником обставини не дають підстав для висновку про те, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, а також має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу, оскільки посилання в касаційній скарзі на порушення судами норм матеріального та процесуального права фактично підтверджує незгоду особи, яка подала касаційну скаргу, з оскаржуваними судовими рішеннями, та зводяться до переоцінки доказів, що не належить до компетенції суду касаційної інстанції.
Європейський суд з прав людини зазначає, що застосування критерію малозначності справи у справі було передбачуваним, справа була розглянута судами двох інстанцій, які мали повну юрисдикцію, заявник не продемонстрував наявності інших виключних обставин, які могли вимагати касаційного розгляду справи (рішення у справі «Азюковська проти України», від 09 жовтня 2018 року, заява № 47921/08,). 
Суд зазначає, що учасники судового процесу мають розуміти, що визначені підпунктами «а», «б», «в», «г пункту 2 частини 3 статті 389 ЦПК України випадки є виключенням із загального правила і необхідність відкриття касаційного провадження у справі на підставі будь-якого з них потребує належних, фундаментальних обґрунтувань як від заінтересованих осіб, 
так і від Суду, оскільки в іншому випадку принцип «правової визначеності» буде порушено.
Посилання на інші випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судові рішення у малозначній справі підлягають касаційному оскарженню, касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять. 
Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК Українисуд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
Зазначене відповідає Рекомендаціям № R(95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.
З урахуванням наведеного, оскільки касаційну скаргу подано на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, 
у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.
З наведених обставин не потребує окремого розгляду питання дотримання особою, яка подала касаційну скаргу, вимог статей 390 та 392 ЦПК України.
Одночасно суд роз`яснює вимоги пункту 3 частини першої статті 7 Закону України «Про судовий збір», відповідно до якого сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі відмови у відкритті провадження у справі в суді першої інстанції, апеляційного та касаційного провадження у справі.
Керуючись статтею 129 Конституції України, статями 19, 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 25 червня 2020 року 
та постанову Дніпровського апеляційного суду від 30 грудня 2020 року 
у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу, процентів, інфляційних втрат відмовити.
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу. 
Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.
Судді:                                                                                                І. М. Фаловська
С. О. Карпенко
С. Ю. Мартєв