УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №295/5804/20 Головуючий у 1-й інст. Стрілецька О. В. 
Категорія 39 Доповідач Коломієць О. С. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 лютого 2021 року Житомирський апеляційний суд у складі:
головуючого судді:         Коломієць О.С.
суддів                 Талько О.Б., Шевчук А.М. 
розглянувши у порядку письмового провадження (без повідомлення учасників) цивільну справу №295/5804/20 за позовом Акціонерного Товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до  ОСОБА_1 про стягнення заборгованості 
за апеляційною скаргою Акціонерного Товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» на заочне рішення Богунського районного суду м.Житомира від 08 вересня 2020 року, яке ухвалено суддею Стрілецькою О.В. в м. Житомирі
встановив: 
У травні 2020 року позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому просив стягнути з відповідача кредитну заборгованість в розмірі 28088,98 грн та понесені судові витрати у розмірі 2102 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 15 січня 2019 року між АТ КБ «Приватбанк» та відповідачем було укладено договір шляхом підписання Анкети-заяви про приєднання до Договору №б/н про надання банківських послуг, згідно якого ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 10000,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Проте, відповідач  прострочив виконання зобов`язань за цим Договором щодо погашення заборгованості за кредитним договором, у зв`язку з чим станом на 16 квітня 2020 року утворилась заборгованість в розмірі 28088,98 грн, яка складається із заборгованості за простроченим тілом кредиту в розмірі 17084,21 грн; заборгованості за простроченими відсотками в сумі 6838,41 грн; заборгованості за нарахованими відсотками на прострочений кредит згідно ст.625 ЦК України в розмірі 2352,60 грн; штрафу (фіксована частина) - 500 грн та штрафу (процентна складова) – 1313,76 грн.
Рішенням Богунського районного суду м.Житомира від 08 вересня 2020 року позовзадоволено частково.
Стягнуто з  ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за договором б/н від 15 січня 2019 року станом на 16.04.2020 в розмірі 11249,90 грн, яка складається із заборгованості за тілом кредиту в розмірі 10000,00 грн, трьох відсотків річних за прострочення виконання грошового зобов`язання відповідно до ст.625 ЦК України в сумі 238 грн., штрафів в сумі 1011,90 грн. та судових витрат в розмірі 841,85 грн. У задоволенні решти вимог відмовлено.
Не погодившись із вказаним рішенням суду, представник АТ КБ «ПриватБанк» подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального і порушення норм процесуального права, просив рішення суду в частині незадоволених позовних вимог скасувати та ухвалити в цій частині нове, яким позов задовольнити. В іншій частині рішення залишити без змін. Вказав на те, що суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні вимоги про стягнення всієї суми простроченого тіла кредиту, не звернув у ваги на ту обставину, що відповідно до наданого Банком розрахунку, відповідач за рахунок кредитних коштів (понад встановлений ліміт) сплатила кредит за послугою «Миттєва розстрочка» в загальному розмірі 6000,00 грн. Дана операція, з урахуванням несвоєчасної оплати відповідачем заборгованості, призвела до збільшення боргу за тілом кредиту в розмірі 17084,21 грн. та пояснює розмір заборгованості за тілом кредиту визначений Банком. Крім того, з підписаного відповідачем паспорта споживчого кредиту чітко вбачається, що остання була ознайомлена з умовами користування отриманою нею кредитною карткою, знала про умови щодо сплати процентів та неустойки, у визначеному нею розмірі. Зазначає, що судом зроблено помилковий висновок про відсутність підстав для стягнення з відповідача відсотків за простроченим кредитом в розмірі 6838,41 грн. та відсотків нарахованих на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України в сумі 2352,60 грн, виходячи із розміру відсоткової ставки 84%.
Правом подати відзив на апеляційну скаргу відповідач не скористалась. 
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах статті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.
Судом під час розгляду справи встановлено, що 15 січня 2019 року між АТ КБ «ПриватБанк» та  ОСОБА_1 був укладений договір, що підтверджується Анкетою-заявою про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, яка містить її анкетні дані та підпис (а.с.20).
Позивач посилався на те, що відповідач не виконує свої зобов`язання за договором та станом на 16.04.2020 має заборгованість у загальному розмірі 28088,98 грн, з яких: заборгованість за простроченим тілом кредиту - 17084,21 грн; заборгованість за простроченими відсотками - 6838,41 грн; заборгованість за нарахованими відсотками на прострочений кредит згідно ст.625 ЦК України - 2352,60 грн; штраф (фіксована частина) - 500 грн та штраф (процентна складова) – 1313,76 грн. 
Задовольняючи частково вимоги банку лише в частині заборгованості за простроченим тілом кредиту, нарахованими відсотками на прострочений кредит згідно ст.625 ЦК України, в розмірі 3% річних, штрафів та відмовляючи у задоволенні решти вимог, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність правових підстав для стягнення на користь банку відсотків, нарахованих на прострочений кредит та відсотків нарахованих на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України, виходячи із розміру відсоткової ставки 84% як таких, що передбачені договором, оскільки банком не доведе під час розгляду справи прийняття відповідачем саме цих умов, як складову частину спірного кредитного договору в частині права банку здійснювати такі нарахування. Відмовляючи у задоволенні вимог про стягнення всієї суми простроченого тіла кредиту, суд першої інстанції виходив з того, що Банк не надав під час розгляду справи доказів про збільшення кредитного ліміту до 17084,21 грн.
Проте такий висновок суду є помилковим виходячи з наступного.
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей  626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України  встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України  передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України  за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
Спірний договір укладений між сторонами шляхом підписання Анкети-Заяви, у якій зазначено, що вона разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку становить договір про надання банківських послуг.  
Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 634 ЦК України  договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Оскільки відповідач належним чином не виконував передбачені договором умови щодо своєчасного погашення кредиту, станом на 16 квітня 2020 року виникла заборгованість за договором, розмір якої, згідно з наданим позивачем в суді першої інстанції розрахунком, за простроченим тілом кредиту становить 17084,21 грн. 
Вирішуючи спір, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про те, що на користь Банку підлягає стягненню заборгованість за простроченим тілом кредиту, оскільки дані кошти відповідачем отримані та використані, проте в добровільному порядку банку повністю не повернуті. Разом з тим, районний суд безпідставно стягнув заборгованість в розмірі встановленого кредитного ліміту 10000,00 грн. не врахувавши наступне. 
Згідно наданого Банком розрахунку вбачається, що 23 січня 2019 року та 24 січня 2019 року відповідач в межах кредитного договору скористалась послугою «Миттєва розстрочка» (використання кредитних коштів понад встановлений ліміт), придбавши товари на загальну суму 6000 грн. Дана операція, з урахуванням несвоєчасної оплати відповідачем заборгованості, призвела до збільшення боргу за тілом кредиту та пояснює розмір заборгованості за простроченим тілом кредиту в розмірі 17084,21 грн.
Таким чином висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для стягнення суми заборгованості за простроченим тілом кредиту в розмірі 17084,21 грн. є помилковим. 
Оцінюючи доводи апеляційної скарги про неправомірність відмови в задоволенні позову про стягнення процентів, нарахованих на прострочений кредит в сумі 6838,41 грн, слід заначити наступне.
Обґрунтовуючи позовні вимоги, банк вказував на те, що сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов договору, підписавши Анкету-заяву та Паспорт споживчого кредиту, в якому зазначено розмір процентів та міститься застереження про погодження з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, що є загальнодоступною інформацією, яка розміщена у відділеннях банку та на офіційному сайті банку.
Велика Палата Верховного Суду в Постанові від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17 (провадження №14-131цс19), в якій предметом розгляду були подібні правовідносини, зауважила, що Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/ не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного шляхом підписання анкети заяви, оскільки за умови що вони не містять підпису позичальника, немає підстав вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.
Тобто при вирішенні спору суд повинен з`ясувати, які саме умови включені в заяву позичальника.
У анкеті-заяві від 15 січня 2019 року, яка підписана сторонами, дійсно не зазначена процентна ставка та відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.
У відповідності до ч. 2 ст. 9 Закону України «Про споживче кредитування», до укладення договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту.
Зазначена інформація безоплатно надається кредитодавцем споживачу за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту), встановленою у Додатку 1 до цього Закону, у письмовій формі (у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг», а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України «Про електронну комерцію») із зазначенням дати надання такої інформації та терміну її актуальності. У такому разі кредитодавець визнається таким, що виконав вимоги щодо надання споживачу інформації до укладення договору про споживчий кредит згідно з частиною третьою цієї статті.
В справі що розглядається позивачем надано до суду підписаний позичальником ОСОБА_1 паспорт споживчого кредиту, в якому визначено умови кредитування: процентна ставка в межах пільгового періоду в розмірі 0,00001 % та поза межами пільгового періоду у розмірі 42% річних (3,5% на місяць); тип процентної ставки фіксована (може бути змінена за згодою кредитодавця та споживача шляхом укладання додаткової угоди до договору про споживчий кредит); орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача за весь строк користування кредитом (у т.ч. тіло кредиту, відсотки, комісії та інші платежі); встановлена реальна річна процентна ставка; порядок повернення кредиту; наслідки прострочення виконання чи невиконання зобов`язання; розмір штрафу за прострочення більш ніж на 30 днів за обов`язковими платежами за карткою 500 грн + 5% від суми заборгованості за кредитним лімітом, з урахуванням нарахованих і прострочених процентів і комісій; встановлена підвищена процентна ставка, яка застосовується при невиконанні зобов`язання щодо повернення кредиту 84% річних.
Наданий позивачем паспорт споживчого кредиту за формою та змістом (чи змістовним наповненням) відповідає вимогам, які до нього ставляться в Законі України «Про споживче кредитування», тобто сторони досягли домовленості щодо всіх істотних умови договору позики (кредиту): погодили строк дії, умови повернення кредиту, процентну ставку, відповідальність за порушення виконання зобов`язань, тощо, на що суд першої інстанції уваги не звернув. 
Таким чином, враховуючи, що судом встановлено наявність укладеного між сторонами договору і наявність заборгованості по кредиту, колегія суддів не може погодитись з висновком суду першої інстанції про відсутність домовленості сторін в письмовій формі про ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами. Відтак, доводи апеляційної скарги в цій частині є обґрунтованими.
Так в паспорті споживчого кредитування сторонами погоджена процентна ставка 42%  річних за межами пільгового періоду. Пільговий період за карткою Універсальна визначений 30 днів, протягом якого має бути здійснено погашення заборгованості. Враховуючи, що погашення заборгованості  у визначений строк не відбулося, застосуванню підлягає ставка 42% річних, що становить 3,5 % на місяць, як визначено у розрахунку заборгованості. Таким чином, позивачем здійснено нарахування процентів в порядку і на умовах визначених договором, а тому сума процентів в розмірі 6838,41 грн підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.  
Разом з тим, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення заборгованості за нарахованими відсотками на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України. 
Згідно з даною нормою, нарахування трьох процентів річних можливе лише у випадках, коли інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Однак, оскільки в паспорті споживчого кредиту міститься визначений розмір процентної ставки: 0,00001% в межах пільгового періоду та 42% поза межами пільгового періоду, а також не встановлено строк дії договору, тому підстав для застосування ст.625 ЦК України у даному випадку не вбачається.
Також колегія суддів погоджується з рішення суду в частині наявності підстав для задоволення вимог щодо стягнення штрафів. 
Під час розгляду справи було встановлено, що відповідачем були отримані кредитні кошти, які він своєчасно не повернув. Чинним законодавством, а також умовами кредитного договору від 15 січня 2019 року, укладеного сторонами, передбачається нарахування неустойки у вигляді штрафу за порушення термінів виконання договірних зобов`язань у вигляді фіксованої суми 500, 00 грн +5% від суми заборгованості. У зв`язку з чим, з урахуванням розміру заборгованості визначеною апеляційним судом в сумі 23 922,41 грн. (17084,21 грн. тіло кредиту + 6838,41 грн. відсотки), з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума штрафів в розмірі 1696,12 грн. (500 грн.+1196,12 грн)
За таких обставин, враховуючи, що доводи апеляційної скарги позивача  часткового знайшли своє підтвердження, рішення суду в частині стягнення заборгованості за кредитним договором та розподілу судових витрат підлягає зміні, шляхом збільшення розміру заборгованості з 11 249,90 грн до 23 922,41 грн. та судового збору з 841,85 грн до 1789,21 грн. 
Відповідно до п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню. Малозначними є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст. 19 ЦПК України). Дана справа є малозначною в силу вимог закону.
Рішення в іншій частині в апеляційному порядку не оскаржено, тому не перевіряється судом апеляційної інстанції. 
Керуючись ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу Акціонерного Товариства Комерційний Банк «ПриватБанк»задовольнити частково.
Рішення  Богунського районного суду м.Житомира від 08 вересня 2020 року в частині стягнення з  ОСОБА_1  на користь Акціонерного Товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договоромб/н від 15 січня 2019 року станом на 16.04.2020 змінити, збільшивши розмір заборгованості з 11249,90 грн до 23 922,41 грн. та судового збору з 841,85 грн до 1789,21 грн. 
В решті рішення суду залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає. 

Головуючий                                               Судді