ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	

Справа № 825/1378/17                                                 Головуючий у І інстанції - Баргаміна Н.М.
                                                                                       Суддя-доповідач - Мельничук В.П.   

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  11 березня 2021 року                                                                                        м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

                Головуючого-судді:                  Мельничука В.П.        
                                                   суддів:               Лічевецького І.О., Оксененка О.М.,   

                           при секретарі:                 Черніченко К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду, згідно з ст. 229 КАС України, апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Чернігівського окружного адміністративного суду від 29 січня 2021 року про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1 про виправлення помилки у виконавчому документі у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві, Дніпровського районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві про стягнення заробітної плати та моральної шкоди,

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про виправлення помилки у виконавчому листі, виданому Чернігівським окружним адміністративним судом 09.07.2020 року, в розділі боржник, зазначивши дані фізичної особи боржника: ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 , паспорт НОМЕР_1 , виданий 26.06.1997 Будьоновським РВ УМВС в Донецькій області, РНОКПП НОМЕР_2 .
В обґрунтування поданої заяви Заявником вказано на те, що при розгляді його заяви щодо примусового виконання судового рішення на підставі виконавчого листа, виданого 09.07.2020 року, він отримав повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання з тих підстав, що виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим Законом України «Про виконавче провадження».
Ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду від 29 січня 2021 року в задоволенні заяви ОСОБА_1 про виправлення помилки у виконавчому документі відмовлено.
Не погоджуючись з вищезазначеним судовим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та прийняти нове судове рішення, яким у виконавчому листі, виданому Чернігівським окружним адміністративним судом 09 липня 2020 року, зазначити дані фізичної особи - ОСОБА_2 .
Доводи апеляційної скарги аналогічні, викладеним у заяві про виправлення помилки у виконавчому листі.
Крім того, в апеляційній скарзі Скаржник посилається на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання. 
Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а ухвалу суду першої інстанції залишити без змін з посиланням на те, що оскаржуване судове рішення відповідає нормам чинного законодавства.
Згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Відповідно до ч. 1 ст. 308   КАС України   суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів зазначає наступне.
Відмовляючи у задоволенні заяви про виправлення помилки у виконавчому документі суд першої інстанції виходив з того, що повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання, є перепоною у завершенні судового провадження і в реалізації громадянином його гарантованого Конвенцією «права на суд», але саме по собі не може бути підставою для внесення виправлень в судове рішення.
Крім того, відомості, що зазначені у виконавчому листі, є індивідуальними та у повному об`ємі відповідають даним, наявним в матеріалах адміністративної справи. Інші відомості, які могли б бути використані судом при оформленні виконавчого документа, у суду були відсутні, а описок чи помилок у виконавчому документі допущено не було.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції та зазначає таке.
Відповідно до   статті 370 КАС України, судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Згідно частини 4   статі 372 КАС України, примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому законом.
Положеннями частини 1   статті 374 КАС України   визначено, що суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню.
Так, положеннями п.п. 1, 2 ч. 1   ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження»   передбачено, що, відповідно до цього   Закону, підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів:
1) виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України;
2) ухвал, постанов судів у цивільних, господарських, адміністративних справах, справах про адміністративні правопорушення, кримінальних провадженнях у випадках, передбачених законом.
Згідно з ч. 1 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» у виконавчому документі зазначаються: 1) назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, ім`я, по батькові та посада посадової особи, яка його видала; 2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ; 3) повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи; 4) ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності); реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків); 5) резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень; 6) дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню); 7) строк пред`явлення рішення до виконання. У виконавчому документі можуть зазначатися інші дані (якщо вони відомі суду чи іншому органу (посадовій особі), що видав виконавчий документ), які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення, зокрема місце роботи боржника - фізичної особи, місцезнаходження майна боржника, реквізити рахунків стягувача і боржника, номери їх засобів зв`язку та адреси електронної пошти.
Виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею (пункт 6 частини четвертої статті 4 Закону України «Про виконавче провадження»).
Згідно з частиною 1 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження»   виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Пунктом 3 частини третьої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну.
Тому, відсутність у виконавчому листі відомостей про дату народження боржника, реєстраційного номеру облікової картки платника податків, паспортних даних не є підставою для повернення державним виконавцем виконавчих документів без прийняття до виконання.
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом в постановах від 22.08.2018 у справі № 471/283/17-ц, від 27.12.2018 у справі № 469/1357/16-ц.
Такий правовий висновок також узгоджується із правовою позицією Верховного Суду України, викладеною в постанові № 6-62цс14 від 25.06.2014, у якій ідеться про те, що відсутність у виконавчому листі ідентифікаційного номера боржника не є підставою для відмови державним виконавцем у відкритті виконавчого провадження.
Заявником в доводах апеляційної скарги жодним чином не обґрунтовано наявність підстав для відступу від вищевказаної правової позиції Верховного Суду, яка під час розгляду справи була правомірно врахована судом першої інстанції на виконання ч. 5   ст. 242 КАС України.
Суд першої інстанції при розгляді вищезазначеної заяви правомірно вказав, що правомірність дій державного виконавця щодо повернення виконавчого документа може бути предметом судового розгляду в іншому провадженні, з чим погоджується колегія суддів.
В частині тверджень ОСОБА_1 , викладених у апеляційній скарзі, стосовно того, що при оформленні виконавчого листа помилково не зазначено в розділі боржник: прізвище, ім`я та, за наявності, по батькові боржника, адресу місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дату народження боржника - фізичної особи; реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта, колегія суддів вказує, що відомості, які зазначені у виконавчому листі, виданому Чернігівським окружним адміністративним судом 09 липня 2020 року, відповідають даним, наявним в матеріалах адміністративної справи, а інші відомості, які могли б бути використані судом при оформленні виконавчого документа, у суду першої інстанції станом на момент видачі такого були відсутні, що не спростовано Заявником жодним обґрунтованими доводами чи доказами.
Крім того, з метеріалів справи вбачається, що описок чи помилок у виконавчому документі судом першої інстанції допущено не було.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що в межах спірних правовідносин підстави для внесення виправлень у виконавчий документ - відсутні.
Колегією суддів враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Положеннями   ст. 242 КАС України   рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Згідно з п. 1 ч. 1   ст. 315 КАС України   за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Відповідно до       ст. 316 КАС України       суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.                                           
Розглянувши доводи ОСОБА_1 , викладені в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства України, колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції постановлена з додержанням норм процесуального права, підстав для її скасування не вбачається, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін.
Керуючись ст. ст. 229, 241, 242, 243, 308, 310, 315, 316, 322, 325, 328, 373, 374 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а ухвалу Чернігівського окружного адміністративного суду від 29 січня 2021 року - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття є остаточною та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий-суддя:                                                                     В.П. Мельничук

                     Судді:                                                                      І.О. Лічевецький 

                                                                                                                  О.М. Оксененко

Повний текст складено 11.03.2021 року.