ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 березня 2021 року 
м. Київ
справа № 242/1655/17
адміністративне провадження № К/9901/17083/18
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
головуючого - Мороз Л.Л.,
суддів:  Бучик А.Ю., Рибачука А.І.,
розглянувши у порядку попереднього розгляду у касаційній інстанції адміністративну справу №242/1655/17
за позовом ОСОБА_1 до Селидівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити певні дії, провадження по якій відкрито
за касаційною скаргою Селидівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області на постанову Селидівського міського суду Донецької області від 17 травня 2017 року, ухвалену у складі головуючого судді Пирогової Л.В., та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 14 червня 2017 року, постановлену у складі колегії суддів: головуючого судді Арабей Т.Г., суддів: Геращенка І.В., Міронової Г.М.,
в с т а н о в и в :
У квітні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Селидівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про:
- визнання неправомірними дій відповідача щодо призначення пенсії по інвалідності з 29 квітня 2009 року за нормами Закону України «Про пенсійне забезпечення»;
- визнання неправомірною бездіяльності щодо непроведення перерахунку розміру пенсії по інвалідності за нормами Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»;
- зобов`язання відповідача провести перерахунок пенсії по інвалідності за нормами Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" в розмірі - 50 % пенсії за віком, обчисленої відповідно до статей 27 і 28 цього Закону.
Позовні вимоги обґрунтовував тим, що Селидівське об`єднане управління ПФУ Донецької області при призначенні пенсії по інвалідності керувалося Законом України «Про пенсійне забезпечення» без урахування норм Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», а тому пенсію було призначено у значно меншому розмірі, ніж визначено ст.ст. 27, 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Постановою Селидівського міського суду Донецької області від 17 травня 2017 року, залишеною без змін ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 14 червня 2017 року, позов задоволено. 
Суди встановили, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Селидівському об`єднаному управлінні Пенсійного фонду України Донецької області як отримувач пенсії по інвалідності по ІІІ групі внаслідок профзахворювання або трудового каліцтва, яка призначена на підставі Акту про нещасний випадок на виробництві №6 від 19 січня 2009 року та довідки МСЕК.
Відповідно до довідки МСЕК серії 10 ААА №134644 від 20 липня 2015 року позивачу встановлена ІІІ група інвалідності у зв`язку з трудовим каліцтвом строком до 20 липня 2018 року.
31 березня 2017 року позивач звернувся до відповідача з заявою про перерахунок пенсії по інвалідності відповідно до положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Проте, відповідачем відмовлено у проведенні перерахунку пенсії.
Вважаючи такі дії відповідача незаконними, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Задовольняючи позов, суди виходили з того, що до відносин, пов`язаних з призначенням і виплатою пенсії по інвалідності, підлягає Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". У зв`язку з чим, суди дійшли висновку, що на час призначення позивачу пенсії по інвалідності Закон України "Про пенсійне забезпечення" не регулював спірні правовідносини, а тому порушене право позивача на перерахунок пенсії за нормами Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" підлягає відновленню.
Не погоджуючись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанції, Селидівське об`єднане управління ПФУ Донецької області подало касаційну скаргу, у якій просить скасувати судові рішення та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог. В обґрунтування своїх вимог заявник посилається на неправильне застосування судами норм матеріального та порушення норм процесуального права.
Касаційна скарга мотивована тим, що пенсія по інвалідності від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання призначається на підставі Закону України "Про пенсійне забезпечення" в розмірі, визначеному статтею 29 цього Закону, що і було здійснено відповідачем у 2009 році, у зв`язку із чим підстави для задоволення позову відсутні.
Заперечення на касаційну скаргу не надходили.
Суд, переглянувши судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення скарги з огляду на таке.
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та способом, передбаченими Конституцією та законами України.
Згідно із статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Відповідно до преамбули Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-IV, він визначає принципи, засади і механізм функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій. Зміна умов і норм загальнообов`язкового державного пенсійного страхування здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону.
Згідно із частино третьою статті 4 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються види пенсійного забезпечення, умови, норми та порядок пенсійного забезпечення.  
Відповідно до статті 5 Закону №1058-IV цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються, зокрема: види пенсійних виплат, а також умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат.
Статтею 8 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" передбачене право громадян на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.
Відповідно до норм статті 23 Закону України "Про пенсійне забезпечення", пенсії по інвалідності призначаються в разі настання інвалідності, що спричинила повну або часткову втрату здоров`я, внаслідок: а) трудового каліцтва або професійного захворювання; б) загального захворювання (в тому числі каліцтва, не пов`язаного з роботою, інвалідності з дитинства). Пенсії по інвалідності призначаються незалежно від того, коли настала інвалідність: у період роботи, до влаштування на роботу чи після припинення роботи.
Згідно зі статтею 29 Закону України "Про пенсійне забезпечення" встановлені розміри пенсій по інвалідності, зокрема,  інвалідам III групи - 40 процентів заробітку (стаття 64).
Відповідно до статті 9 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" встановлено види пенсійних виплат і соціальних послуг, зокрема в частині першій зазначено, що відповідно до цього Закону за рахунок коштів ПФУ в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов`язаного з роботою, інвалідності з дитинства); пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
Розділом ІV Закону "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" визначено умови призначення пенсії по інвалідності (стаття 30), розмір такої пенсії (стаття 33), період, на який вона призначається (стаття 34), строк виплати пенсії по інвалідності в разі зміни групи інвалідності або відновлення працездатності (стаття 35).
Відповідно до частини першої статті 30 Закону "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" пенсія по інвалідності призначається в разі настання інвалідності, що спричинила повну або часткову втрату працездатності внаслідок загального захворювання (в тому числі каліцтва, не пов`язаного з роботою, інвалідності з дитинства) за наявності страхового стажу, передбаченого статтею 32 цього Закону.
Згідно із частиною першою статті 33 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" пенсія по інвалідності залежно від групи інвалідності призначається в таких розмірах, зокрема, інвалідам ІII групи - 50 відсотків пенсії за віком, обчисленої відповідно до статей 27 і 28 цього Закону. Разом з тим згідно з частиною третьою статті 30 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" пенсія по інвалідності від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання призначається відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" від 23 вересня 1999 року №1105-ХІV.
Відповідно до пункту 13 Прикінцевих та перехідних положень Закон України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" (в редакції Закону №77-УІІІ від 28 грудня 2014 року) до приведення законодавства про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування у відповідність із цим Законом, пенсія по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсія у зв`язку з втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, виплачуються за рахунок коштів Пенсійного фонду України.
Тобто, наведені норми законодавства належним чином підтверджують право позивача на отримання пенсії по інвалідності від нещасного випадку на виробництві у відповідності до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" за рахунок коштів Пенсійного фонду України, а саме: в розмірі 50 відсотків пенсії за віком, обчисленої відповідно до статей 27 і 28 цього Закону.
Абзацом першим пункту 16 Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", який прийнятий пізніше Закону України "Про пенсійне забезпечення", встановлено, що до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.
Згідно з абзацом другим пункту 16 Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", положення Закону України "Про пенсійне забезпечення" застосовуються в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах і за вислугу років.
Таким чином, враховуючи, що Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", який прийнятий останнім у часі, чітко визначає, в якій частині застосовується Закон України "Про пенсійне забезпечення", пріоритетному застосуванню до відносин, пов`язаних з призначенням і виплатою пенсії по інвалідності, підлягає Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
Зазначений висновок суду узгоджується із позицією Верховного Суду, викладеною, зокрема, у постановах від 22 травня 2018 року у справі №212/1562/15-а та від 21 травня 2020 року у справі №239/702/16-а.
Враховуючи викладене, колегія суддів Верховного Суду погоджується із висновками судів, що на час призначення позивачу пенсії по інвалідності Закон України "Про пенсійне забезпечення" не регулював спірні правовідносини, а тому порушене право позивача на перерахунок пенсії за нормами Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" підлягає відновленню.
Оцінюючи наведені відповідачем доводи, Касаційний адміністративний суд виходить з того, що всі аргументи скаржника, викладені в касаційній скарзі, були ретельно перевірені та проаналізовані судами, їм була надана належна правова оцінка. Жодних нових аргументів, які б доводили порушення норм матеріального або процесуального права, у касаційній скарзі не зазначено.
Відповідно до частини третьої статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.
8 лютого 2020 року набрали чинності зміни до КАС України, внесені Законом України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».
За правилом пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» зазначеного Закону касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
За наведених підстав касаційний розгляд здійснюється за правилами, що діяли до набрання чинності цим Законом.
Відповідно до частини третьої статті 343 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції, здійснивши попередній розгляд справи, залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
Керуючись статтями 343, 349, 350, 355, 356  Кодексу адміністративного судочинства України, Суд, -
п о с т а н о в и в :
Касаційну скаргу Селидівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області залишити без задоволення.
Постанову Селидівського міського суду Донецької області від 17 травня 2017 року та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 14 червня 2017 року у справі №242/1655/17 - залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена.

...........................

...........................

...........................
Л.Л. Мороз
А.Ю. Бучик 
А.І. Рибачук,
Судді Верховного Суду