Ухвала
Іменем України
 
22 лютого 2021 року 
м. Київ
 
справа № 2-1209/11
провадження № 61-2411ск21
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Усика Г. І. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Ступак О. В., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою Фермерського господарства «Бурка В. В.» на ухвалу Львівського апеляційного суду від 03 лютого 2021 року у складі судді Левика Я. А., у справі за заявою Фермерського господарства «Бурка В. В.» про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами,
 
ВСТАНОВИВ:
 
Короткий зміст ухвалених судових рішень судів попередніх інстанцій 
 
Ухвалою Сокальського районного суду Львівської області від 27 вересня 
2011 року відмовлено у відкритті провадження у справі за позовом Бурки Валерія Володимировича до Державного казначейства України про відшкодування моральної шкоди на підставі пункту 1 частини другої статті 122 ЦПК України 
2004 року. 
 
Фермерське господарство «Бурка В. В.» (далі - ФГ «Бурка В. В.») звернулося до суду із заявою про перегляд за нововиявленими обставинами ухвали Сокальського районного суду Львівської області від 27 вересня 2011 року.
Ухвалою Сокальського районного суду Львівської області від 28 березня 
2019 року закрито провадження у справі за заявою ФГ «Бурка В. В.» про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами.
 
Ухвалою Львівського апеляційного суду від 03 лютого 2021 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ФГ «Бурка В. В.» на ухвалу Сокальського районного суду Львівської області від 28 березня 2019 року.
 
Ухвала суду мотивована тим, що заявник звернувся до суду з апеляційною скаргою після спливу більш ніж одного року з дня складення повного тексту оскаржуваного судового рішення, що відповідно до частини другої статті 358 ЦПК України є підставою для відмови у відкритті апеляційного провадження.
 
Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги
 
У лютому 2021 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ФГ 
«Бурка В. В.», у якій заявник просив скасувати ухвалу Львівського апеляційного суду від 03 лютого 2021 року та направити справу для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції, посилаючись на порушення апеляційним судом норм процесуального права.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що, відмовляючи у відкритті апеляційного провадження, суд апеляційної інстанції не урахував, що він не був присутнім при проголошенні ухвали Сокальського районного суду Львівської області 
від 28 березня 2019 року; у порушення вимог статті 272 ЦПК України місцевий суд не направив на його адресу протягом двох днів указану ухвалу суду першої інстанції, яку він особисто отримав лише 10 червня 2020 року; ФГ «Бурка В. В.» звернулося до суду з позовом у вересні 2011 року, а тому суд мав керуватися положеннями ЦПК України у редакції до 15 грудня 2017 року. З огляду на наведене, апеляційний суд дійшов помилкового висновку про відмову у відкритті апеляційного провадження на підставі частини другої статті 358 ЦПК України.
 
Відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права. 
 
Позиція Верховного Суду та нормативно-правове обгрунтування
 
Згідно з положеннями частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необгрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення.
 
Із касаційної скарги вбачається, що вона є необгрунтованою, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності оскаржуваного судового рішення.
 
За змістом частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
За змістом статті 354 ЦПК України апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.
 
Відповідно до частини другої статті 358 ЦПК України незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у разі, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків: 1) подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки; 2) пропуску строку на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили.
 
Аналіз наведених положень ЦПК України дає підстави для висновку, що у разі подання апеляційної скарги після спливу одного року з дня складення повного тексту оскаржуваного судового рішення то строк на апеляційне оскарження може бути поновлений лише за наявності двох умов, а саме: 1) якщо заявник не був повідомлений про розгляд справи або не залучений до участі у ній, за умови, що суд ухвалив рішення про його права, свободи, інтереси та (або) обов`язки; 2) строк на касаційне оскарження пропущено внаслідок виникнення обставин непереборної сили.
 
З апеляційною скаргою на ухвалу Сокальського районного суду Львівської області від 28 березня 2019 року ФГ «Бурка В. В.» звернулося 15 червня 2020 року, одночасно подало клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження. 
 
Ухвалою Львівського апеляційного суду від 19 жовтня 2020 року відмовлено в задоволенні клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали місцевого суду, апеляційну скаргу залишено без руху та надано заявнику строк для звернення до апеляційного суду з клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження із обгрунтуванням поважності причин його пропуску.
 
На виконання вимог вказаної ухвали представник ФГ «Бурка В. В.» - Бурка В. В. подав клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, мотивоване тим, що він не був присутнім при проголошенні оскаржуваної ухвали місцевого суду, копію повного тексту оскаржуваної ухвали суду отримав лише 10 червня 2020 року в канцелярії суду першої інстанції.
 
Перевіряючи наведені доводи заявника, апеляційний суд встановив, що заявник був належним чином повідомлений про розгляд справи у суді першої інстанції, що підтверджується наявними у матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення, проте із апеляційною скаргою на ухвалу Сокальського районного суду Львівської області від 28 березня 2019 року звернувся лише 15 червня 2020 року, тобто після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення.
 
Крім того, як убачається з Єдиного державного реєстру судових рішень ухвала Сокальського районного суду Львівської області була оприлюднена 08 квітня 2019 року. 
 
Статтею 44 ЦПК України закріплено обов`язок особи, яка бере участь у справі, добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки.
 
Установивши, що ФГ «Бурка В. В.» було належним чином повідомлено про розгляд справи у суді першої інстанції, що підтверджується наявними у матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення, проте із апеляційною скаргою на ухвалу Сокальського районного суду Львівської області від 28 березня 2019 року звернулося лише 15 червня 2020 року, тобто після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення; заявник не навів поважних причин пропуску строку на апеляційне оскарження судового рішення внаслідок виникнення обставин непереборної сили, апеляційний суд дійшов обгрунтованого висновку про відмову у відкритті апеляційного провадження на підставі положень частини другої статті 358 ЦПК України. 
 
Посилання заявника на те, що копію ухвали Сокальського районного суду Львівської області від 28 березня 2019 року він особисто отримав лише 10 червня 2020 року не спростовують висновку суду апеляційної інстанції про те, що заявник не надав доказів на підтвердження виникнення обставин непереборної сили, які перешкоджали йому оскаржити ухвалу суду першої інстанції у розумні строки з огляду на те, що він був повідомлений про розгляд справи в суді першої інстанції, і тривалий час нею не цікавився.
 
У справах «Осман проти Сполученого королівства» та «Креуз проти Польщі» Європейський суд з прав людини роз`яснив, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя, держави-учасниці цієї Конвенціївправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких полягає в запобіганні безладного руху у судовому процесі.
 
У рішенні Європейського суду з прав людини від 03 квітня 2008 року у справі № 3236/03 «Пономарьов проти України» зазначено, що правова система багатьох країн-членів передбачає можливість продовження строків, якщо для цього є обгрунтовані підстави. Разом з тим, якщо строк на оскарження поновлений зі спливом значного періоду часу та за підстав, які не видаються переконливими таке рішення може порушити принцип юридичної визначеності. Вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (Пономарьов проти України, № 3236/03, § 41, ЄСПЛ, 
від 03 квітня 2008 року).
 
Поновлення процесуального строку зі спливом встановленого строку та за підстав, які не видаються переконливими може свідчити про порушення принципу юридичної визначеності.
У кожній конкретній справі суди мають грунтовно перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata. При цьому на осіб, які беруть участь у справі, покладається обов`язок демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду і не допускати свідомих маніпуляцій та ухилень від отримання інформації про рух справи.
 
Безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
 
Також неспроможними є доводи касаційної скарги про те, що у цій справі із позовом ФГ «Бурка В. В.» звернулося у вересні 2011 року, а тому апеляційний суд при вирішенні питання про відкриття апеляційного провадження мав керуватися положеннями ЦПК України у редакції до 15 грудня 2017 року, оскільки предметом апеляційного оскарження є ухвала Сокальського районного суду Львівської області від 28 березня 2019 року про відмову у задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, яка прийнята після набрання чинності редакції ЦПК України від 15 грудня 2017 року.  
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
 
Ураховуючи наведене, ухвала Львівського апеляційного суду від 03 лютого 
2021 року постановлена з дотриманням норм процесуального права. 
 
Доводи касаційної скарги про порушення апеляційним судом норм процесуального права не знайшли свого підтвердження, правильне застосування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, що свідчить про необгрунтованість скарги та відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.
 
Щодо клопотання заявника про внесення до Конституційного Суду України конституційного подання щодо тлумачення положень 8, 55 Конституції України
 
Касаційна скарга містить клопотання про вирішення питання щодо внесення до Конституційного Суду України конституційного подання щодо тлумачення статей 8, 55 Конституції України, а саме: чи зобов`язанні суди на підставі статей 8, 55 Конституції України розглянути скаргу по суті, поданої на підставі Конституції України для захисту конституційних прав. 
 
Підстави і порядок звернення до Конституційного Суду України визначені Законом України «Про Конституційний Суд України» від 13 липня 2017 року 
№ 2136-VIII (далі - Закон № 2136-VIII).
 
Статтею 50 Закон № 2136-VIII передбачено, що формами звернення до Конституційного Суду України є конституційне подання, конституційне звернення, конституційна скарга.
 
Конституційним поданням є подане до Конституційного Суду України письмове клопотання щодо офіційного тлумачення Конституції України (пункт 2 частини першої статті 51 Закону № 2136-VIII).
 
Статтею 52 Закону № 2136-VIII визначено суб`єктів права на конституційне подання. Такими є: Президент України, щонайменше сорок п`ять народних депутатів України, Верховний Суд, Уповноважений Верховної Ради України з прав людини, Верховна Рада Автономної Республіки Крим.
 
Таким чином, Верховний Суд не є суб`єктом права на конституційне подання, а отже відсутні підстави для задоволення клопотання.
 
Керуючись статтею 390, частиною четвертою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
УХВАЛИВ:
 
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Фермерського господарства «Бурка В. В.» на ухвалу Львівського апеляційного суду від 03 лютого 2021 року у справі за заявою Фермерського господарства «Бурка В. В.» про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, відмовити.
 
Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявникові. 
 
Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Судді:                                                                                       Г. І. Усик
І. Ю. Гулейков
О. В. Ступак