ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 320/3872/20                                                              Суддя (судді) першої інстанції: Панова Г. В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  12 лютого 2021 року                                                                                  м. Київ
          
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді-доповідача                    Глущенко Я.Б., 
суддів                                                            Пилипенко О.Є., Черпіцької Л.Т., 
секретаря                                                  Ткаченка В.В.,
розглянувши у порядку письмового провадження справу за позовом Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Київській області до Комунального підприємства «Софія» Софіївсько-Борщагівської сільської ради, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, Софіївсько-Борщагівська сільська рада, про застосування заходів реагування, за апеляційною скаргою Комунального підприємства «Софія» Софіївсько-Борщагівської сільської ради на рішення Київського окружного адміністративного суду від 14 вересня 2020 року, -

В С Т А Н О В И В:
У травні 2020 року Головне управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Київській області (далі - позивач, ГУ ДСНС у Київській області) звернулось у суд з позовом до Комунального підприємства «Софія» Софіївсько-Борщагівської сільської ради (далі - відповідач, КП «Софія») про застосування заходів реагування у сфері державного нагляду (контролю) у вигляді повного зупинення експлуатації (роботи) будівлі гуртожитка шляхом зобов`язання відповідача повністю зупинити експлуатацію вказаного об`єкта до повного усунення порушень вимог законодавства у сфері пожежної та техногенної безпеки. 
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що за наслідками позапланової перевірки відповідача виявлено ряд порушень, які можуть створити загрозу життю та здоров`ю людей, що перебувають на території гуртожитка навчального закладу. 
Протокольною ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 30 червня 2020 року залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, Софіївсько-Борщагівську сільську раду.
Рішенням суду від 14 вересня 2020 року позов задоволено.
Не погоджуючись із рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неправильне з`ясування обставин справ, просить його скасувати та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що позивачем не вірно визначено відвідача, оскільки приміщення гуртожитка є власністю територіальної громади, а тому відповідачем має бути Софіївсько-Борщагівська сільська рада. У зв`язку з наведеним уважає, що перевірка, за результатами якої виявлені порушення, проведена протиправно. Також наголошує, що частина виявлених порушень була усунута, а інша часта може бути усунута внаслідок проведення капітального ремонту будівлі. 
У відзиві на апеляційну скаргу позивач зазначає, що жодних заперечень щодо виявлених порушень відповідач не наводить, так само як не надає і доказів щодо їх усунення. Станом на час подання відзива відповідач не звертався із проханням провести позапланову перевірку для встановлення факта усунення виявлених порушень. Також наголошує на тому, що поки існують порушення вимог законодавства у сфері техногенної та пожежної безпеки, що створюють загрозу життю та здоров`ю людей, існують підстави для застосування заходів реагування у вигляді повного або часткового зупинення експлуатації будівель відповідача. Підставами для відміни таких заходів є факт усунення порушень, а не здійснення заходів по їх усуненню. 
Розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження згідно пункта 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи скарги, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - без змін, з наступних підстав.
Судом установлено, що у період з 10 по 14 лютого 2020 року посадовою особою позивача проведено позаплановий захід державного нагляду щодо дотримання КП «Софія» вимог законодавства у сфері техногенної та пожежної безпеки.
Результати перевірки оформлені актом від 14 лютого 2020 року №124. 
Перевіркою виявлено 33 (тридцять три) порушення КП «Софія» вимог законодавства у сфері пожежної і техногенної безпеки, цивільного захисту, всі з яких створюють загрозу життю та здоров`ю людей.
У зв`язку з виявленням зазначених порушень, ГУ ДСНС у Київській області звернулося у суд з позовом щодо застосування до КП «Софія» заходів реагування у сфері державного нагляду.
Постановляючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що порушення, встановлені позивачем під час перевірки та не усунуті відповідачем на час розгляду справи судом, створюють загрозу життю і здоров`ю людей. 
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів приходить до наступного.
Статтею 3 Конституції України встановлено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.
Відповідно до частини 2 статті 19 Основного Закону органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з абзацем 2 статті 1 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» від 05 квітня 2007 року №877-V (далі - Закон України №877-V) державний нагляд (контроль) - діяльність уповноважених законом центральних органів виконавчої влади, їх територіальних органів, державних колегіальних органів, органів виконавчої влади Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, органів місцевого самоврядування (далі - органи державного нагляду (контролю)) в межах повноважень, передбачених законом, щодо виявлення та запобігання порушенням вимог законодавства суб`єктами господарювання та забезпечення інтересів суспільства, зокрема належної якості продукції, робіт та послуг, допустимого рівня небезпеки для населення, навколишнього природного середовища.
Державний нагляд (контроль) серед іншого здійснюється за принципами пріоритетності безпеки у питаннях життя і здоров`я людини, функціонування і розвитку суспільства, середовища проживання і життєдіяльності перед будь-якими іншими інтересами і цілями у сфері господарської діяльності; гарантування прав та законних інтересів кожного суб`єкта господарювання; презумпції правомірності діяльності суб`єкта господарювання у разі, якщо норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, або якщо норми різних законів чи різних нормативно-правових актів допускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов`язків суб`єкта господарювання та/або повноважень органу державного нагляду (контролю); недопущення встановлення планових показників чи будь-якого іншого планування щодо притягнення суб`єктів господарювання до відповідальності та застосування до них санкцій; здійснення державного нагляду (контролю) на основі принципу оцінки ризиків та доцільності (частина 1 статті 3 Закону України №877-V).
Згідно з частиною 1 статті 4 цього Закону державний нагляд (контроль) здійснюється за місцем провадження господарської діяльності суб`єкта господарювання або його відокремлених підрозділів, або у приміщенні органу державного нагляду (контролю) у випадках, передбачених законом.
Відповідно до частини 7 статті 7 Закону України №877-V на підставі акта, складеного за результатами здійснення заходу, в ході якого виявлено порушення вимог законодавства, орган державного нагляду (контролю) за наявності підстав для повного або часткового зупинення виробництва (виготовлення), реалізації продукції, виконання робіт, надання послуг звертається у порядку та строки, встановлені законом, з відповідним позовом до адміністративного суду.
Статтею 2 Закону України «Про пожежну безпеку» встановлено, що забезпечення пожежної безпеки підприємств, установ та організацій покладається на їх керівників і уповноважених ними осіб, якщо інше не передбачено відповідним договором.
У свою чергу, відносини, пов`язані із захистом населення, територій, навколишнього природного середовища та майна від надзвичайних ситуацій, реагуванням на них, функціонуванням єдиної державної системи цивільного захисту регулює Кодекс цивільного захисту України (далі - КЦЗ України).
Приписами пункт ів 2 та 3 частини 1 статті 50 КЦЗ України визначено, що джерелами небезпеки виникнення надзвичайних ситуацій техногенного характеру є будівлі та споруди з порушенням умов експлуатації та суб`єкти господарювання з критичним станом виробничих фондів та порушенням умов експлуатації.
Названим Кодексом визначено, що саме загроза життю та/або здоров`ю людей, а не факт порушення законодавства з питань цивільної безпеки, техногенної безпеки, пожежної безпеки тощо, визнана законодавцем у якості підстави для постановлення судом рішення про застосування заходів державного реагування.
Відповідно до частини 3 статті 55 КЦЗ України забезпечення пожежної безпеки суб`єкта господарювання покладається на власників та керівників таких суб`єктів господарювання.
Частинами 1 та 2 статті 64 КЦЗ України визначено, що центральний орган виконавчої влади, який здійснює державний нагляд у сфері техногенної та пожежної безпеки, уповноважений організовувати та здійснювати державний нагляд (контроль) щодо виконання вимог законів та інших нормативно-правових актів з питань техногенної та пожежної безпеки, цивільного захисту і діяльності аварійно-рятувальних служб. Центральний орган виконавчої влади, який здійснює нагляд (контроль) у сфері техногенної та пожежної безпеки, реалізує повноваження безпосередньо і через свої територіальні органи в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, районах, районах у містах, містах обласного, республіканського (Автономної Республіки Крим) значення.
Положенням про Державну службу України з надзвичайних ситуацій, затвердженого Указом Президента України від 16 січня 2013 року № 20/2013 визначено, що Державна служба України з надзвичайних ситуацій є центральним органом виконавчої влади та здійснює державний нагляд (контроль) за додержанням та виконанням вимог законодавства у сферах пожежної і техногенної безпеки, цивільного захисту, за діяльністю аварійно-рятувальних служб.
До повноважень центрального органу виконавчої влади, який здійснює державний нагляд у сфері техногенної та пожежної безпеки, належить: звернення до адміністративного суду щодо застосування заходів реагування у вигляді повного або часткового зупинення до повного усунення порушень вимог законодавства у сфері техногенної та пожежної безпеки роботи підприємств, окремих виробництв, виробничих дільниць, експлуатації будівель, об`єктів, споруд, цехів, дільниць, а також машин, механізмів, устаткування, транспортних засобів, зупинення проведення робіт, у тому числі будівельно-монтажних, випуску і реалізації пожежонебезпечної продукції, систем та засобів протипожежного захисту, надання послуг, якщо ці порушення створюють загрозу життю та/або здоров`ю людей (пункт  12 частини 1 статті 67 КЦЗ України).
Відповідно до частини 2 статті 68 КЦЗ України у разі встановлення порушення вимог законодавства у сфері техногенної та пожежної безпеки, що створює загрозу життю та здоров`ю людей, посадові особи центрального органу виконавчої влади, який здійснює державний нагляд у сферах техногенної та пожежної безпеки, звертаються до адміністративного суду щодо застосування заходів реагування у вигляді повного або часткового зупинення роботи підприємств, окремих виробництв, виробничих дільниць, агрегатів, експлуатації будівель, споруд, окремих приміщень, випуску та реалізації пожежонебезпечної продукції, систем та засобів протипожежного захисту у порядку, встановленому законом.
Згідно зі статтею 70 КЦЗ України, підставою для звернення центрального органу виконавчої влади, який здійснює державний нагляд у сфері техногенної та пожежної безпеки, до адміністративного суду щодо застосування заходів реагування у вигляді повного або часткового зупинення роботи підприємств, об`єктів, окремих виробництв, цехів, дільниць, експлуатації машин, механізмів, устаткування, транспортних засобів є, зокрема, недотримання вимог пожежної безпеки, визначених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами, стандартами, нормами і правилами.
З аналізу наведених норм колегія суддів приходить до висновку, що встановлення факту порушення вимог законодавства у сфері техногенної та пожежної безпеки, що створює загрозу життю та здоров`ю людей, та у подальшому може призвести до тяжких наслідків у цій сфері, є достатньою підставою для застосування заходів реагування у вигляді повного або часткового зупинення роботи підприємств, окремих виробництв, виробничих дільниць, агрегатів, експлуатації будівель, споруд, окремих приміщень, випуску та реалізації пожежо-небезпечної продукції, систем та засобів протипожежного захисту. У свою чергу, адміністративний суд, у разі наявності обґрунтованих підстав вважати, що виявлені органом державного нагляду (контролю) порушення вимог законодавства у сферах пожежної і техногенної безпеки створюють загрозу життю та/або здоров`ю людей і не були усунуті суб`єктом господарювання, має ухвалити рішення про вжиття відповідних заходів реагування, в тому числі шляхом повного зупинення експлуатації (роботи) будівель.
Пожежна безпека - відсутність неприпустимого ризику виникнення і розвитку пожеж та пов`язаної з ними можливості завдання шкоди живим істотам, матеріальним цінностям і довкіллю (пункт  33 частини 1 статті 1 КЦЗ України).
Згідно з пункт ом 24 вище зазначеної правової норми надзвичайна ситуація - обстановка на окремій території чи суб`єкті господарювання на ній або водному об`єкті, яка характеризується порушенням нормальних умов життєдіяльності населення, спричинена катастрофою, аварією, пожежею, стихійним лихом, епідемією, епізоотією, епіфітотією, застосуванням засобів ураження або іншою небезпечною подією, що призвела (може призвести) до виникнення загрози життю або здоров`ю населення, великої кількості загиблих і постраждалих, завдання значних матеріальних збитків, а також до неможливості проживання населення на такій території чи об`єкті, провадження на ній господарської діяльності.
Таким чином, настання реальної загрози життю та здоров`ю людей від пожежі або надзвичайної ситуації з обставинами, які можуть призвести до займання, розповсюдження вогню та вплив небезпечних факторів пожежі (продуктів горіння, чадного газу та підвищених температур) створюють реальну загрозу життю та/або здоров`ю людей.
Правила пожежної безпеки в Україні, затверджені наказом Міністерства внутрішніх справ України від 30 грудня 2014 року № 1417, є обов`язковими для виконання суб`єктами господарювання, органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, громадянами України, іноземцями та особами без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах.
Пожежна безпека повинна забезпечуватися шляхом проведення організаційних заходів та технічних засобів, спрямованих на запобігання пожежам, забезпечення безпеки людей, зниження можливих майнових втрат і зменшення негативних екологічних наслідків у разі їх виникнення, створення умов для успішного гасіння пожеж (пункт  4 розділа І вказаних Правил).
Отже, у випадку наявності підстав для застосування одного з таких заходів реагування як повне або часткове зупинення виробництва (виготовлення), реалізації продукції, виконання робіт, надання послуг, орган контролю звертається до суду із адміністративним позовом.
Поряд з тим, суд не наділений повноваженнями органу виконавчої влади, який здійснює державний нагляд у сфері техногенної та пожежної безпеки, які в свою чергу є дискреційними, а тому не може надавати оцінку якості виконаних та усунутих порушень відповідачем.
Із акта, складеного за результатами проведення позапланового заходу державного нагляду (контролю) щодо дотримання суб`єктом господарювання вимог законодавства у сфері техногенної та пожежної безпеки за № 124 від 14 лютого 2020 року убачається, що приміщення гуртожитка, яке передано на баланс КП «Софія», експлуатується з порушенням вимог законодавства у сфері техногенної та пожежної безпеки, які створюють загрозу життю та здоров`ю людей, а саме: 
1) керівником підприємства не визначено обов`язки посадових осіб щодо забезпечення пожежної безпеки, не призначено відповідальних за пожежну безпеку окремих будівель, споруд, приміщень, дільниць, технологічного та інженерного устаткування, а також за утримання й експлуатацію засобів протипожежного захисту. Обов`язки щодо забезпечення пожежної безпеки, утримання та експлуатації засобів протипожежного захисту не передбачено у посадових інструкціях, обов`язках, положеннях, чим порушено пункт  2 розділа ІІ ППБУ;
2) для кожного приміщення об`єкта не розроблені та не затверджені керівником об`єкта інструкції про заходи пожежної безпеки, чим порушено пункт  4 розділа ІІ ППБУ;
3) для працівників охорони (сторожів, вахтерів, вартових) не розроблено інструкцію, в якій необхідно визначити їхні обов`язки щодо контролю за додержанням протипожежного режиму, огляду території і приміщень, порядок дій в разі виявлення пожежі, спрацювання систем протипожежного захисту, а також указати, хто з посадових осіб об`єкта має бути викликаний у нічний час у разі пожежі, чим порушено пункт 10 розділа ІІ ППБУ;
4) працівники при прийняті на роботу на робочому місці не проходять інструктажі з Питань пожежної безпеки, чим порушено пункт  15 розділа ІІ ППБУ;
5) посадові особи та працівники не проходять навчання та перевірку знань з питань пожежної безпеки V порядку, встановленому постановою Кабінета Міністрів України від 26 червня 2013 року № 444 «Про затвердження Порядку здійснення навчання населення діям у надзвичайних ситуаціях», чим порушено пункт  16 розділа ІІ ППБУ;
6) до роботи допускаються особи, які не пройшли навчання, протипожежний інструктаж і перевірки знань з питань пожежної безпеки, чим порушено пункт  20 розділа ІІ ППБУ;
7) заповнення прорізів у протипожежних перешкодах між підсобними приміщеннями та житловими приміщеннями гуртожитку не відповідає вимогам, відсутні протипожежні двері, чим порушено пункт  2.3 глави 2 розділа ІІІ ППБУ;
8) відсутній адресний вказівник (назва вулиці, номер будинку), об`єкту з освітленням у темний час доби, чим порушено пункт  2.22 глави 2 розділа ІІІ ППБУ;
9) відсутній другий евакуаційний вихід з другого поверху гуртожитку відповідно до пункт а 7.2.4 ДБН В. 1.1-7:2016, чим порушено пункт  2.23 глави 2 розділа ІІІ ППБУ;
10) допускається змінення інженерних та планувальних рішень евакуаційних виходів згідно з нормованою вимогою (вікна в зовнішніх стінах сходової клітки типу СК1 не виконані такими, що відчиняються та не обладнані пристроями для їх відчинення з рівня сходових площадок, маршів відповідно до пункт а 7.3.26 ДБН В. 1.1-7-2016), чим порушено пункт  2.23 глав 2 розділа ІІІ ППБУ;
11) сходові клітки, внутрішні відкриті та зовнішні сходи, коридори, проходи та інші шляхи евакуації не забезпечені евакуаційним освітленням, чим порушено пункт  2.31 глави 2 розділа ІІІ ППБУ;
12) допускається складування горючих матеріалів на відстані менше 1 м від електроустаткування та під електрощитами, чим порушено пункт  1.18 глави 1 розділа ІV ППБУ;
13) у приміщеннях гуртожитку групові електрощитки не оснащуються схемою підключення споживачів з пояснювальними написами і вказаним значенням номінального струму апарата захисту, чим порушено пункт 1.16 глави 1 розділа ІV ППБУ;
14) у приміщеннях гуртожитку допускається експлуатація кабелів і проводів з пошкодженою або такою, що в процесі експлуатації втратила захисні властивості, ізоляцією, застосування саморобних подовжувачів, які не відповідають вимогам ПУЕ, користування пошкодженими розетками, відгалужувальними та з`єднувальними коробками, вимикачами та іншими електровиробами, чим порушено пункт 1.18 глави 1 розділа ІV ППБУ;
15) у приміщеннях гуртожитку допускаються улаштування та експлуатація тимчасових електромереж, чим порушено пункт 1.8 глави 1 розділа ІV ППБУ;
16) у приміщеннях гуртожитку відстань від кабелів та ізольованих проводів, прокладених відкрито, до місць відкритого зберігання (розміщення) горючих матеріалів менше 1 метра, чим порушено пункт 1.12 глави 1 розділа ІV ППБУ;
17) з`єднання, відгалуження та окінцювання жил проводів і кабелів здійснено не за допомогою опресування, зварювання, паяння або затискачів, чим порушено пункт 1.6 глави 1 розділа ІV ППБУ;
18) не проведено замір опору ізоляції і перевірку спрацювання приладів захисту електричних мереж та електроустановок від короткого замикання, чим порушено пункт 1.20 глави 1 розділа ІV ППБУ;
19) відсутній захист будівлі гуртожитку від прямих попадань блискавки і вторинних її проявів, відповідно до вимог ДСТУ Б В.2.5-38:2008 Інженерне обладнання будинків і споруд. Улаштування блискавкозахисту будівель і споруд , чим порушено пункт 1.21 глави 1 розділа ІV ППБУ;
20) будівлю гуртожитку не обладнано системами протипожежного захисту відповідно до додатку А таблиці А1 ДБН В.2.5-56:2014 Системи протипожежного захисту , чим порушено пункт 1.2 глави 1 розділа ІV ППБУ;
21) не проводиться контроль працездатності мережі системи зовнішнього протипожежного водопроводу (проводиться 1 раз на рік) на тиск та витрату води з оформленням акта. Випробування водопроводу не проводитися після кожного ремонту, чим порушено ппункт 5, пункт 2.1 глави 2 розділа V ППБУ;
22) біля місць розташування пожежних гідрантів не оновлені покажчики (об`ємні зі світильником або плоскі із застосуванням світловідбивних покриттів), чим порушено пункт 10 пункта 2.1 глави 2 розділа V ППБУ;
23) пожежні щити не доукомплектовані відповідно до норм, чим порушено пункт 3.11 глави 3 розділа V ППБУ;
24) шляхи евакуації захаращені матеріальними цінностями, чим порушено пункт 2.37 глави 2 розділа ІІІ ППБУ;
25) дерев`яні елементи покриття (крокви, лати) не оброблені засобами вогнезахисту, які забезпечують І групу вогнезахисної ефективності, чим порушено пункт 2.5 глави 2 розділа ІІІ ППБУ;
26) відсутні двері з пристроями для самозачинення сходових кліток, чим порушено пункт 2.37 глави 2 розділа ІІІ ППБУ;
27) електрощитову не відокремлено від приміщень протипожежними дверима, чим порушено пункт 2.3 глави 2 розділа ІІІ ППБУ;
28) будівля гуртожитку не забезпечена первинними засобами пожежогасіння, чим порушено пункт 3.6 глави 3 розділа V ППБУ;
29) шляхи евакуації евакуаційних виходів оздоблені горючими матеріалами, чим порушено пункт 2.23 глави 2 розділа ІІІ ППБУ;
30) не здійснено навчання керівного складу, працівників з питань цивільного захисту, у тому числі правилам техногенної безпеки, чим порушено пункт 8 частини 1 статті 20 КЦЗ України;
31) працівників об`єкта не забезпечено засобами індивідуального захисту, чим порушено пункт 2 частини 1 статті 20 КЦЗ України;
32) не проведено об`єктові тренування і навчання з питань цивільного захисту, чим порушено пункт 11 частини 1 статті 20 КЦЗ України;
33) не проведено ідентифікацію об`єкта підвищеної небезпеки, чим порушено статтю 9 Закону України «Про об`єкти підвищеної небезпеки».
Вищевказані порушення обумовили звернення ГУ ДСНС у Київській області у суд з позовом щодо застосування до КП «Софія» заходів реагування у сфері державного нагляду (контролю).
Станом на час розгляду справи судом апеляційної інстанції виявлені контролюючим органом порушення у сфері цивільного захисту, техногенної та пожежної безпеки КП «Софія» не усунені. Відповідачем не надано належних доказів протилежного.
Відповідач наголошує, що він є неналежним відповідачем, оскільки не є власником будівлі гуртожитка.
Як установлено судом, рішенням Софіївсько-Борщагівськоої міської ради Києво-Святошинського району Київської області від 19 квітня 2003 року №4 на баланс КП «Софія» на праві оперативного управління передано основні засоби відповідно до реєстру оперативного управління. Згідно акта передачі основних засобів та матеріальних цінностей радою передано житловий будинок по вулиці Леніна (після зміни Соборна), 49 .
Згідно визначення, закріпленого у статті 137 Господарського кодексу України, правом оперативного управління у цьому Кодексі визнається речове право суб`єкта господарювання, який володіє, користується і розпоряджається майном, закріпленим за ним власником (уповноваженим ним органом) для здійснення некомерційної господарської діяльності, у межах, встановлених цим Кодексом та іншими законами, а також власником майна (уповноваженим ним органом).
Власник майна, закріпленого на праві оперативного управління за суб`єктом господарювання, здійснює контроль за використанням і збереженням переданого в оперативне управління майна безпосередньо або через уповноважений ним орган і має право вилучати у суб`єкта господарювання надлишкове майно, а також майно, що не використовується, та майно, що використовується ним не за призначенням.
Аналіз наведених положень свідчить, що саме на відповідача, як суб`єкта якому передано будівлю гуртожитка на праві оперативного управління, покладено обов`язок по належному утриманню такої будівлі.
З огляду на викладене, твердження відповідача щодо протиправності проведеної позивачем перевірки , за наслідками якої виявлено порушення, а також неправильності визначення відповідача у справі є помилковими та судом не враховуються.
У свою чергу колегія суддів зазначає, що захід реагування має тимчасовий характер, період дії якого залежить безпосередньо від факту усунення відповідачем виявлених порушень.
Крім того, застосований до скаржника захід реагування має також спонукаючий характер, направлений на забезпечення суб`єктом господарювання виконання вимог законодавства у сфері техногенної та пожежної безпеки на об`єкті підвищеної небезпеки.
Відповідач у разі усунення недоліків в повному обсязі, виявлених ГУ ДСНС у Київській області, які створюють загрозу життю та здоров`ю людей, не позбавлений можливостей звернутись до позивача із повідомленням про усунення усіх установлених судом порушень, яке, в силу положень частини 5 статті 4 Закону України №877-V є підставою для відновлення експлуатації відповідних поверхів гуртожитка.
Окрім того, такий захід реагування, як повне або часткове зупинення роботи підприємств, окремих виробництв, виробничих дільниць, агрегатів, експлуатації будівель, споруд, окремих приміщень, випуску та реалізації пожежонебезпечної продукції, систем та засобів протипожежного захисту - не є санкцією за порушення вимог законодавства з питань техногенної та пожежної безпеки, а є превентивним заходом, який спрямований на недопущення існування невиправданого ризику виникнення надзвичайних ситуацій та, відповідно, ризику завдання шкоди життю і здоров`ю населення.
Вищевказана правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 28.02.2019 року по справі №810/2400/18.
Відтак колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності підстав для задоволення позову, а посилання відповідача на те, що ним частково усунуто виявлені порушення не свідчить про минування загрози життю та здоров`ю людей та, як наслідок, про відсутність підстав для застосування відповідних заходів реагування.
Окрім вищенаведеного колегія суддів уважає за необхідне звернути увагу на те, що з огляду на усталену практику Європейського суду з прав людини (рішення у справах Пономарьов проти України, Рябих проти Росії, Нєлюбін проти Росії ), повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду. Повноваження вищих судів щодо скасування чи зміни тих судових рішень, які вступили в законну силу та підлягають виконанню, мають використовуватися для виправлення фундаментальних порушень.
Також Європейський суд з прав людини в рішенні у справі Серявін та інші проти України зазначив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт  1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
З огляду на вищенаведене, колегія суддів зазначає, що усі доводи учасників справи, як позивача так і відповідача, були ретельно перевірені та проаналізовані судом першої інстанції під час розгляду справи та ухвалення судового рішення, і їм була надана відповідна правова оцінка та зроблено правильний висновок щодо обґрунтованості заявлених позивачем вимог та наявність підстав для задоволення позову у цій справі.
Відповідно до пункт а 1 частини 1 статті 315 Кодексу адміністративного судочинства України  за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Приписи  статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України  визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстави для його скасування відсутні.
Керуючись статтями 33, 34, 243, 311, 316, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Комунального підприємства «Софія» Софіївсько-Борщагівської сільської ради залишити без задоволення.
Рішення Київського окружного адміністративного суду від 14 вересня 2020 року  залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя                                                            Я.Б. Глущенко

Судді                                                                                 О.Є. Пилипенко

                                                                                          Л.Т. Черпіцька