ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2021 року	Львів	Справа № 300/1189/20 пров. № А/857/289/21	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

Головуючого судді:                                               Гудима Л.Я.,
суддів:                                                               Коваля Р.Й., Святецького В.В.,
за участю секретаря судового засідання:          Копанишин Х.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції у м. Львові апеляційну скаргу Головного управління ДПС в Івано-Франківській області на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 13 листопада 2020 року, головуючий суддя – Кафарський В.В., ухвалене о 11:21 год. у м. Івано-Франківську, повний текст якого складено 20.11.2020 року, у справі за адміністративним позовом Головного управління ДПС в Івано-Франківській області до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Івано-Франківській області про визнання протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення та податкової вимоги форми «Ф»,-

                                                    В С Т А Н О В И В:

В червні 2020 року позивач – ГУ ДПС в Івано-Франківській області звернулося до суду з адміністративним позовом до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу в розмірі 31 185,71 грн.
Підставою звернення позивача з даним адміністративним позовом слугувала несплата податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки у розмірі 31 185,71 грн., визначене податковим повідомленням-рішенням №0149763-5433-0914 від 29.10.2019 року.
23.07.2020 представник позивача подав до суду зустрічну позовну заяву, в якій просив визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення-рішення №0149763-5433-0914 від 29.10.2019 року та податкову вимогу форми “Ф” №5-54 від 08.01.2020 року.
В поданій зустрічній позовній заяві зазначав те, що податкове повідомлення-рішення форми “Ф” №0149763-5433-0914 від 29.10.2019 року винесене з порушенням встановлених законом строків. Так, як слідує з податкового повідомлення-рішення форми “Ф” №0149763-5433-0914 базовим податковим (звітним) періодом є 2018 рік. Однак, вказане податкове повідомлення-рішення винесено 29.10.2019 року, тобто набагато пізніше ніж 01.07.2019 року. Таким чином, граничним терміном направлення податковим органом податкового повідомлення-рішення по податку з нерухомого майна відмінного від земельної ділянки за 2018 рік є 01.07.2019 року. 
Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 13 листопада 2020 року зустрічний позов ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Івано-Франківській про визнання протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення №0149763-5433-0914 від 29.10.2019 року та податкової вимоги форми “Ф” №5-54 від 08.01.2020 року – задоволено; визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення №0149763-5433-0914 від 29.10.2019 року; визнано протиправною та скасовано податкову вимогу форми “Ф” №5-54 від 08.01.2020 року; у задоволенні адміністративного позову Головного управління ДПС в Івано-Франківській області до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу в розмірі 31   185,71 грн. – відмовлено.
Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням суду першої інстанції, ГУ ДПС в Івано-Франківській області оскаржило його в апеляційному порядку, яке, покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими, порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою адміністративний позов ГУ ДПС в Івано-Франківській області задовольнити, а в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 відмовити.
Свою апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що суд надав перевагу доводам відповідача, не прийнявши до уваги доказів позивача, порушивши принципи закріплені у КАС України щодо рівності учасників адміністративного процесу перед законом і судом, змагальності сторін, диспозитивності та офіційного з`ясування всіх обставин у справі.
В судовому засіданні представник відповідача заперечив проти апеляційної скарги, вважає оскаржене рішення суду законним та обґрунтованим та просив апеляційну скаргу залишити без задоволення.
Представник позивача підтримав подану апеляційну скаргу, вважає оскаржене рішення суду незаконним та повністю підтримав доводи, зазначені у апеляційній скарзі.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла переконання, що подана апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, Фізична особа – ОСОБА_1 є власником нежитлової нерухомості та платником податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.
Як зазначало ГУ ДПС в Івано-Франківській області, ОСОБА_1 має узгоджений податковий борг із сплати податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки на  суму 31 185,71 грн.
Так, за даними Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна  слідує, що ОСОБА_1 є власником, серед іншого, нежитлової будівлі (торгового комплексу) загальною площею 1   675,30 кв.м., частка власності АДРЕСА_1 , дата державної реєстрації 09.06.2015, приватна власність (а.с. 112-116).
29.10.2019 року Головним управлінням ДПС в Івано-Франківській області було сформоване та прийнято податкове повідомлення-рішення №0149763-5433-0914, яким визначено суму податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2018 рік у розмірі 31 185,71 грн. (а.с. 8).
Вказане податкове повідомлення-рішення направлялось відповідачу на адресу: АДРЕСА_2 . рекомендованим листом з повідомленням про вручення, однак зазначене поштове відправлення було повернуто на адресу позивача з відміткою “не проживає” (а.с. 111).
Також позивачем на вказану адресу направлялась податкова вимога форми “Ф” №5-54 від 08.01.2020 року. Зазначене поштове відправлення було повернуто на адресу позивача.
Відмовляючи в задоволенні адміністративного позову та задовольняючи зустрічну позовну заяву, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не був дотриманий порядок формування та направлення податкового повідомлення-рішення, тому у задоволені позовних вимог позивача - податкового органу про стягнення податкового боргу в розмірі 31 185,71 грн. слід відмовити. В той час, ОСОБА_1 доведено обставини в обґрунтування своїх позовних вимог згідно зустрічного позову щодо протиправності оскарженого податкового повідомлення-рішення №0149763-5433-0914 від 29.10.2019 року та податкової вимоги форми “Ф” №5-54 від 08.01.2020 року.
Такі висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи, виходячи з наступного.
Податковий кодекс України (далі – ПК України) регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків та зборів, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.
З 01 січня 2015 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» від 28 грудня 2014 №71-VIII, згідно з яким, зокрема, статтю 266 Податкового кодексу України викладено в іншій редакції та введено новий вид податку – податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.
Як встановлено статтею 265 ПК України податок на майно складається з: податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки; транспортного податку; плати за землю.
Відповідно до підпункту 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 ПК України платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості. 
Підпунктом 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 ПК України передбачено, що об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка. 
Підпунктом 266.3.1 пункту 266.3 статті 266 ПК України також передбачено, що базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.
База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності (підпункт 266.3.2 пункту 266.3 статті 266 ПК України).
Ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування (підпункт 266.5.1 пункту 266.5 статті 266 ПК України).
Згідно із підпунктом 10.1.1 пункту 10.1 статті 10 ПК України до місцевих податків належать: податок на майно.
Як встановлено статтею 12 ПК України сільські, селищні, міські ради та ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, в межах своїх повноважень приймають рішення про встановлення місцевих податків та зборів.
При прийнятті рішення про встановлення місцевих податків та зборів обов`язково визначаються об`єкт оподаткування, платник податків і зборів, розмір ставки, податковий період та інші обов`язкові елементи, визначенні статтею 7 цього Кодексу з дотриманням критеріїв, встановлених розділом XII цього Кодексу для відповідного місцевого податку чи збору.
Копія прийнятого рішення про встановлення місцевих податків чи зборів або про внесення змін до них надсилається в електронному вигляді у десятиденний строк з дня прийняття до контролюючого органу, в якому перебувають на обліку платники відповідних місцевих податків та зборів, але не пізніше 1 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та зборів або змін до них
Рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.
Матеріалами справи підтверджено, що Обертинською селищною радою прийнято рішення від 21.02.2017 року 357-12/77 «Про внесення змін до рішення Обертинської селищної ради №793-30/15 від 23.01.2015 року «Про запровадження податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки».
Вказане рішення було оприлюднено на інформаційному стенді Обертинської селищної ради (а.с. 126). 
В той же час пунктом 4 розділу ІІ «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2017 році» установлено, що в 2017 році до прийнятих рішень органів місцевого самоврядування про встановлення місцевих податків і зборів, які прийняті на виконання цього Закону, не застосовуються вимоги підпункту 4.1.9 пункту 4.1 та пункту 4.5 статті 4, підпункту 12.3.4 пункту 12.3, підпункту 12.4.3 пункту 12.4 та пункту 12.5 статті 12 Податкового кодексу України та Закону України "Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності".
Що ж стосується посилань відповідача на порушення податковим органом строків надіслання податкового повідомлення-рішення, встановлених приписами пункту 266.7.2 статті 266 ПК України, як на підставу скасування такого рішення, то податковим законодавством, зокрема пунктом 266.10.1 статті 266 ПК України встановлено, що податкове зобов`язання сплачується фізичними особами протягом 60 днів з дня вручення податкового повідомлення-рішення. Сам же факт порушення податковим органом строків направлення податкового повідомлення-рішення не може бути підставою для звільнення платника податку від обов`язку щодо сплати сум податку.
Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 24.02.2020 року у справі №500/2407/18.
Колегія суддів також зазначає, що в підпункті 266.10.2 пункту 266.10 статті 266 ПК України зазначено, що у разі якщо контролюючий орган не надіслав (не вручив) податкове/податкові повідомлення-рішення у строки, встановлені підпунктом 266.7.2 пункту 266.7 цієї статті, фізичні особи звільняються від відповідальності, передбаченої цим Кодексом за несвоєчасну сплату податкового зобов`язання. Тобто, у випадку несвоєчасного надіслання податкового повідомлення-рішення податковим органом платник звільняється лише від відповідальності, тобто від сплати штрафних фінансових санкцій (пені, неустойки), передбачених цим Кодексом, а не від сплати основного податкового зобов`язання.
З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає безпідставними доводи позивача за зустрічним позовом щодо протиправності оскарженого податкового повідомлення – рішення №0149763-5433-0914 від 29.10.2019 року.
Оскарження податкової вимоги форми “Ф” №5-54 від 08.01.2020 року відповідач обґрунтовує лише протиправністю податкового повідомлення – рішення №0149763-5433-0914 від 29.10.2019 року, та є похідною позовною вимогою у спірних правовідносинах.
Пунктом 59.1 статті 59 ПК України встановлено, що у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.
Відповідно до пункту 59.5 статті 59 ПК України у разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення. У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума  податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається).
На виконання вимог ст. 59 ПК України на адресу відповідача податковим органом надсилалась податкова вимога форми “Ф” №5-54 від 08.01.2020 року.
Також, колегія суддів вважає безпідставними покликання відповідача щодо протиправності оскарженої податкової вимоги з підстав її невручення платнику податків, оскільки ст. 59 ПК України передбачає обов`язок податкового органу лише її надсилання.
Крім цього, невручення оскаржених податкового повідомлення-рішення №0149763-5433-0914 від 29.10.2019 року та податкової вимоги форми “Ф” №5-54 від 08.01.2020 року не вплинуло на правомірність щодо їх винесення податковим органом.
Відповідно до п.п. 14.1.175 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України, податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.
Згідно із підпунктом 20.1.34 пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України, контролюючі органи мають право визначати у порядку, встановленому цим Кодексом, суми податкових та грошових зобов`язань платників податків. Контролюючі органи мають право звертатися до суду щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг, з рахунків у банках, що обслуговують такого платника податків, на суму податкового боргу або його частини (підпункт 20.1.18).
Контролюючий орган на підставі рішення суду здійснює стягнення коштів у рахунок погашення податкового боргу за рахунок готівки, що належить такому платнику податків. Стягнення готівкових коштів здійснюється у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України (пункт 95.4. статті 95 Податкового кодексу України).
Пунктом 95.1 статті 95 Податкового кодексу України встановлено, що контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі.
Пунктом 95.2 статті 95 Податкового Кодексу передбачено, що стягнення коштів та продаж майна платника податків провадяться не раніше ніж через 60 календарних днів з дня надіслання (вручення) такому платнику податкової вимоги.
З урахуванням того, що суд дійшов висновку про правомірність оскарженого податкового повідомлення-рішення №0149763-5433-0914 від 29.10.2019 року, контролюючим органом виконано обов`язок щодо надсилання податкової вимоги форми “Ф” №5-54 від 08.01.2020 року, за відповідачем рахується податкова заборгованість, яка є узгодженою та підлягає стягненню за рішенням суду, відтак позовні вимоги про стягнення податкового боргу підлягають задоволенню.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
З огляду на вищевикладене, доводи апеляційної скарги є суттєвими і складають підстави для висновку про порушення судом норм матеріального і процесуального права, висновки, викладені у рішенні суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, через що судове рішення підлягає скасуванню з прийняттям нового, яким адміністративний позов слід задовольнити, а в задоволенні зустрічного позову - відмовити.
Керуючись ст.ст. 243, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,-

                                                    П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС в Івано-Франківській області задовольнити, рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 13 листопада 2020 року у справі №300/1189/20 скасувати та прийняти нову постанову.
Адміністративний позов Головного управління ДПС в Івано-Франківській області – задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_1 ) в дохід місцевого бюджету податковий борг в розмірі 31 185 (тридцять одна тисяча сто вісімдесят п`ять) гривень 71 коп.
В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Івано-Франківській про визнання протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення №0149763-5433-0914 від 29.10.2019 року та податкової вимоги форми “Ф” №5-54 від 08.01.2020 року – відмовити.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку, виключно у випадках передбачених частиною 4 статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	Л. Я. Гудим 	
судді	 	Р. Й. Коваль 	
 	 	В. В. Святецький  	

Повний текст постанови складено 26.03.2021 року.