ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 524/5586/16-ц  Номер провадження 22-ц/814/598/21	Головуючий у 1-й інстанції Кривич Ж. О.  Доповідач ап. інст. Лобов О. А.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2021 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючий суддя Лобов О. А.,
судді: Дорош А. І., Триголов В. М.
за участю секретаря судового засідання Коротун І.В.
розглянув у режимі відеоконференції цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука від 08 грудня 2020 року (час ухвалення судового рішення з 10:34:23 год до 14:51:53 год, дата виготовлення повного тексту рішення 18.12.2020 року) у справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» про визнання кредитного договору невиконаним.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, апеляційний суд

В С Т А Н О В И В:

У липні 2016 року ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, просило стягнути з відповідача на користь банку заборгованість у розмірі 11 284 грн. 71 коп. за кредитним договором №б/н від 26.05.2011 року, а також – судові витрати.
Заявлені вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за укладеним кредитним договором.
15 вересня 2016 року ОСОБА_1 звернулась до суду з заявою про застосування позовної давності у справі за позовом ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» (т.1 а.с.47-50).
На обґрунтування даної заяви зазначила, що термін дії банківської картки, виданої банком на підставі спірного кредитного договору, один рік, який закінчився у квітні 2012 року. Так як дія картки закінчилась у квітні 2012 рок, а з позовом до суду банк звернувся лише у липні 2016 року, вважає що банком пропущено строк позовної давності згідно до ст. 257 ЦПК України.
Також, 15 вересня 2016 року ОСОБА_1 звернулась до суду з зустрічним позовом до ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» про визнання договору кредиту недійсним, після уточнення позовних вимог, просила визнати кредитний договір № б/н від 26.05.2011 року, укладений між нею та банком, не виконаним.
В обґрунтування зустрічного позову зазначала, що згідно до підписаної анкети-заяви б/н від 26.05.2011 року банк зобов`язався видати їй кредит, шляхом надання кредитного ліміту 5 000 грн. 00 коп. з базовою процентною ставкою 36,00% річних, однак, порушуючи умови укладеного кредитного договору, банк не видав коштів в межах ліміту, як це передбачалося кредитним договором. Вважає, що грошових коштів за кредитним договором б/н від 26.05.2011 року вона не отримала.

Ухвалою Автозаводського районного суду м.Кременчука від 15.09.2016 року позовні заяви об`єднано в одне провадження та справу призначено до слухання (т.1 а.с.54).

Ухвалою Автозаводського районного суду м.Кременчука від 31.05.2017 року зустрічну позовну заяву ОСОБА_1 до ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» про визнання кредитного договору недійсним залишено без розгляду в частині визнання кредитного договору № б/н від 26.05.2011 року, укладеного між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», недійсним (т.1 а.с.162).

Ухвалою Автозаводського районного суду м.Кременчука від 31.05.2020 року провадження у справі № 524/1527/17 зупинено до набрання законної сили рішення у цивільній справі № 524/1527/17 за позовом ОСОБА_1 до ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» про визнання кредитного договору недійсним (т.1 а.с.163).

Ухвалою Автозаводського районного суду м.Кременчука від 20.11.2020 року провадження у справі поновлено (т.1 а.с.175).

Рішенням Автозаводського районного суду Полтавської області від 08 грудня 2020 року позов АТ КБ «ПРИВАТБАНК» задоволено в повному обсязі.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитним договором №б/н від 26.05.2011 року, яка станом на 31.05.2016 року становить 11 284 грн 71 коп.
Зустрічну позовну заяву ОСОБА_1 до АТ КБ «ПРИВАТБАНК» про визнання кредитного договору невиконаним залишено без задоволення.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» судовий збір у розмірі 1 378 грн 00 коп.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм процесуального і матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати в частині задоволення позовних вимог банку скасувати, прийняти в цій частині нову постанову про відмову в задоволенні позову АТ КБ «ПРИВАТБАНК».
В обґрунтування вимог апеляційної скарги ОСОБА_1 звертала увагу суду на те, що у анкеті-заяві, підписаною нею, процентна ставка не зазначена, як і не зазначено строк дії кредитного договору або кредитної лінії і матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці «Умови та правила надання банківських послуг, «Правила користування платіжною карткою», «Тарифи банку» зрозуміла відповідачка та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву.
Вважає, що судом першої інстанції неправомірно визнано належним доказом роздруківку із сайту позивача, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій банку.
Вказувала, що суд першої інстанції залишив поза увагою різницю між підписами у анкеті-заяві (підпис ОСОБА_1 ) та довідці про умови кредитування (підпис невідомої ОСОБА_1 особи), при цьому звертала увагу, що довідка про умови кредитування з використанням кредитної картки «Універсальна», 30 днів пільгового періоду їй для ознайомлення банком ніколи не давалась, а отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.
Звертається увага, що судом першої інстанції при вирішенні питання щодо наявності правових підстав для стягнення з неї на користь банку тіла кредиту не встановлено наявність підтверджуючих документів (меморіальний ордер або письмовий документ про видачу спеціального платіжного засобу), які містять підпис позичальника.
Зазначала, що суд першої інстанції не взяв до уваги висновок експерта №2 від 12.02.2020 року яким визначено різницю між витратами в торгівельній мережі, що складає 1 098,48 грн, відтак сума поповнення за трьома картками перевищила загальну суму витрат в торгівельній мережі та зняття готівки – на суму 1098,48 грн. 

У відзиві на апеляційну скаргу АТ КБ «ПРИВАТБАНК» навів свої заперечення на доводи апеляційної скарги, стверджуючи про їх необґрунтованість, і просив залишити без змін рішення суду першої інстанції. 
У відзиві, зокрема, наголошується, що факт видачі відповідачу кредитних коштів та користування нею цими коштами упродовж тривалого періоду підтверджений належним і допустимим доказом – банківською випискою по рахунку, якій суд першої інстанції дав належну оцінку.
Стверджується про правильність висновку суду першої інстанції у частині оцінки висновку експерта, оскільки останній у судовому засіданні підтвердив, що не досліджував умови кредитування, погоджені сторонами у довідці про умови кредитування, а твердження відповідача про те, що вона таку довідку не підписувала, не доведені належними і допустимими доказами, хоча суд першої інстанції роз`яснював відповідачу його право заявити про призначення експертизи. 

Апеляційний суд, перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, заявлених в суді першої інстанції, приходить висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав:
Відповідно до п.1 ч.1 ст.374, ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З матеріалів справи вбачається, що 26.05.2011 року ОСОБА_1 звернулась до ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», правонаступником якого є АТ КБ «АТ КБ «ПРИВАТБАНК», з анкетою-заявою про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг та прохала надати їй кредит у розмірі 5 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. (т.1 а.с.6). У анкеті відсутні дані про розмір кредиту, процентну ставку, строк кредитування, наслідки порушення умов кредитування, тощо.
Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана анкета-заява разом з умовами надання кредиту фізичним особам складає між нею і Банком договір, про що свідчить підпис відповідача у заяві (т.1 а.с.13).
26.05.2011 року ОСОБА_1 підписала довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна». Дана довідка містить інформацію стосовно базової відсоткової ставки за користування кредитом 3,0% на місяць (36,00% на рік), що нараховується на залишок заборгованості виходячи з розрахунку 360 днів у році; розміру щомісячних платежів, строк внесення щомісячних платежів, розмір комісії за зняття готівки та особистих коштів, безготівкових платежів, пеня за несвоєчасність погашення заборгованості та штраф 500 грн. + 5% від суми заборгованості по кредитному ліміту, із урахуванням нарахованих та прострочених процентів та комісій, тощо. (том 1 а.с.7).
Згідно довідки АТ КБ «АТ КБ «ПРИВАТБАНК» (т.1 а.с.66,121) розмір встановленого кредитного ліміту по кредитному договору від 26.05.2011 року змінювався таким чином: 
- 26.05.2011 року встановлено кредитний ліміт 300 грн. 00 коп.,
- 26.05.2011 року збільшено кредитний ліміт до 1 200 грн. 00 коп.,
- 22.07.2011 року збільшено кредитний ліміт до 1 400 грн. 00 коп.,
- 21.08.2011 року збільшено кредитний ліміт до 1 600 грн. 00 коп.,
- 03.10.2012 року збільшено кредитний ліміт до 5 000 грн. 00 коп.
На підставі укладеного договору ОСОБА_1 отримала кредитні картки: НОМЕР_1 зі строком дії до 02/15; 
НОМЕР_2 зі строком дії до 03/16; 
НОМЕР_3 зі строком дії до 09/16. (том 1, а.с. 66, 121)

Згідно з наданим Банком розрахунком заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором б/н від 26.05.2011 року за станом на 31 травня 2016 року становила 11 284 грн. 71 коп. і складалася із: 
- заборгованості за кредитом (тіло) - 4 843 грн. 43 коп., 
- заборгованості по процентам за користування кредитом – 5 427 грн. 72 коп., 
- штраф (фіксована частина) - 500 грн. 07 коп.,
- штраф (процентна складова) - 513 грн. 56 коп. (т.1 а.с.3-5)
Як вбачається з висновку експерта № 2 від 12.02.2020 року, складеного судовим експертом з економічних питань ОСОБА_2 , наданого ОСОБА_1 , дані розрахунку заборгованості за договором б/н від 26.05.2011 року за період з 26.05.2011 року по 31.05.2016 року не відповідають даним виписки по картковим рахункам, так як операції за картками, в тому числі нарахування відсотків за користування кредитом, нарахування пені, переказ між картками для погашення заборгованості проводилися без укладення кредитного договору та договору про відкриття карткового рахунку (т.1 а.с.229-235).

Задовольняючи позовні вимоги банку та відмовляючи в задоволенні зустрічного позову, суд першої інстанції виходив з того, що матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов та Правил розумів відповідач  та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі не містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами саме у розмірі, зазначеному в цих документах. Однак, у підписаній ОСОБА_1 довідці про умови кредитування від 26.05.2011 року процентна ставка зазначена 3%, а також визначений розмір штрафних санкцій становить 250 грн. 00 коп. + 5% від суми заборгованості і відповідачам не було спростовано розрахунків банку щодо наявності непогашеної суми боргу, в тому числі за відсотками та штрафами, які передбачені у підписаній довідці про умови кредитування, що було її процесуальним обов`язком відповідно до вимог статей 12, 81 ЦПК України.
Відмовляючи у застосуванні пропуску строку позовної давності, суд першої інстанції виходив з того, що згідно довідки банку (т.1 а.с.66, 121) на підставі укладеного договору ОСОБА_1 отримала кредитні картки НОМЕР_1 зі строком дії до 02/15, НОМЕР_2 зі строком дії до 03/16, та НОМЕР_3 зі строком дії до 09/16. Факт отримання та користування вищевказаними кредитними картками підтверджується й банківською випискою по картковим рахункам (т.1 а.с.68-79), отже картка неодноразово перевипускалась з новим строком дії до раніше відкритого клієнту рахунку і може бути видана при звернення клієнта до установи банку, якщо термін її дії сплив, або її було загублено, або клас картки було підвищено у зв`язку з певними обставинами. ОСОБА_1 у період з 26.05.2011 року по 31.05.2016 року користувалась кредитними картками (перевипущеними картками), а саме проводилися розрахунки за придбання продуктів харчування та інших товарів в магазинах та аптеках, зняття готівки в банкоматах, поповнення готівкою в терміналі самообслуговування, користування послугою «Оплата частинами», погашення заборгованості з рахунку, частково сплачувала заборгованість за кредитним договором (т.1 а.с.68-79). 
Останні погашення по кредиту відбулось 20.06.2015 року у сумі 247,00 грн. шляхом поповнення готівкою карти в терміналі самообслуговування за адресою АДРЕСА_1 , відділення банку - зона 24/7, а позивач АТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернувся в суд з позовною заявою 25.07.2016 року, таким чином строк подачі позову не пропущено.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, апеляційний суд виходить з такого.
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним. Якщо сторони в належній формі досягли усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). 
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. 
Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
За змістом положень ст.12, ст.13, ст.89 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності і диспозитивності. Кожна із сторін зобов`язана довести належними і допустимими доказами ті, обставини, на які вона посилається в обґрунтування своїх вимог та заперечень. Суд розглядає цивільні справи у межах заявлених вимог і на підставі доказів, наданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Суд не може збирати докази, що стосуються спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судоми у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійснені учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів. 
Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. 
У анкеті-заяві позичальника від 26.05.2011 року процентна ставка не зазначена (т.1 а.с.6).
Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.
Проте, у довідці про умови кредитування від 20.05.2011 року зазначено базова відсоткова ставка за користування кредитом (3,0 %), розмір щомісячних платежів (7%) від заборгованості але не менше 50 грн, строк внесення щомісячних платежів до 25 числа місяця, наступного за звітним, розмір комісії за зняття готівки та особистих коштів, безготівкових платежів, пеня за несвоєчасність погашення заборгованості, штрафи та комісійні (т.1 а.с.7). Зазначена довідка підписана ОСОБА_1 .
Отже, слід виходити з того, що сторони – Банк і позичальник, у належній формі узгодили усі істотні умови кредитного договору. 
Достовірність відомостей, зазначених у довідці про умови кредитування від 20.05.2012 року, яка підписана позичальником (відповідачем), а також інші надані банком докази видачі та користування кредитними коштами відповідачем не спростовано.
Заперечення відповідача, що на довідці про умови кредитування стоїть не її підпис, а підпис невідомої особи, апеляційний суд не бере до уваги, оскільки відповідач за відсутності у неї об`єктивних перешкод не скористалася правом заявити клопотання про призначення почеркознавчої експертизи з цього приводу.
Відповідачем також не надано обґрунтованих заперечень щодо правильності нарахування усіх складових заборгованості.

Суд першої інстанції, даючи оцінку письмовому доказу – висновку експерта № 2 від 12.02.2020 року, дотримався вимог ст.89, ст.110 ЦПК України і правомірно виходив з того, що експерт, досліджуючи правильність нарахованої Банком заборгованості, не приймав до уваги довідку про умови кредитування, яка підписана відповідачем. 

Правильним є також висновок суду першої інстанції про те, що банківська виписка по рахунку є належним і допустимим доказом на підтвердження заборгованості та її розміру. Твердження апеляційної скарги про те, що видача кредитних коштів позичальнику може бути підтверджена виключно меморіальним ордером або письмовим документом про видачу спеціального платіжного засобу, які обов`язково мають містити підпис позичальника, суперечить положенням ст.9 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», Постанові Правління НБУ №254 від 18.06.2003 року, якою затверджене Положення про організацію операційної діяльності в банках України (п.5.6.), пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління НБУ № 75 від 04 липня 2018 року. 

В апеляційній скарзі відсутні посилання на нові істотні обставини та відповідні докази, з якими процесуальне законодавство пов`язує можливість скасування чи зміни судового рішення.

Зважаючи на встановлене, апеляційний суд приходить до висновку про відсутність передбачених законом підстав для скасування або зміни рішення суду першої інстанції. 

Апеляційний суд звертає увагу на те, що дана цивільна справа згідно п. 1, 2 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною, оскільки ціна позову (11 284,71 грн.) не перевищує двісті п`ятдесят прожиткових мінімумів для працездатних осіб на момент подачі позову до суду.

Відповідно до п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків встановлених цією ж нормою.

Керуючись ст.367, п.1 ч.1 ст.374, ст.375, ст.382, ст.384 ЦПК України, апеляційний суд
У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення. 

Рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука від 08 грудня 2020 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку з урахуванням положень ст.389 ЦПК України.

Повний текст постанови виготовлено 03 березня 2021 року.

Головуючий суддя О. А.Лобов

Судді А.І.Дорош

В.М. Триголов