Дата документу  Справа № 334/4920/20 

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

Єдиний унікальний № 334/4920/20                                                Головуючий в 1 інст. Добрєв М.В.
Провадження №33/807/76/20                                 Доповідач в 2 інст. Тютюник М.С.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2021 року                                                         місто Запоріжжя

Суддя Запорізького апеляційного суду Тютюник М.С., за участю представника - адвоката Скрима В.А., розглянувши в залі Запорізького апеляційного суду у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою представника - адвоката Скрима В.А. на постанову Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 23 листопада 2020 року, якою 
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянку України, мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,
визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.184 КУпАП та на неї накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 1700 грн., стягнуто судовий збір. 

Згідно з оскаржуваною постановою, ОСОБА_1 не виконує своїх батьківських прав по відношенню до свого малолітнього сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: вживала алкогольні напої, палила цигарки у присутності малолітньої дитини, після чого пішла спати, а дитина взяла сірники та підпалив будинок, після чого малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 було направлено до 5-ої дитячої лікарні.
Не погоджуючись з вказаною постановою суду першої інстанції представник - адвокат Скрима В.А. звернувся до апеляційного суду з апеляційною скаргою, в якій зазначає, що при наявності клопотання про відкладення справи, її було розглянуто у відсутності ОСОБА_1 та її представника. Звертає увагу, що протокол про адміністративне правопорушення не відповідає вимогам ч. 2 ст. 254 КУпАП, оскільки його було складено уповноваженою посадовою особою пізніше двадцяти чотирьох годин з моменту виявлення особи, яка вчинила таке правопорушення, а тому протокол слід визнати недопустимим доказом. Крім того, в протоколі не зазначено (не розкрито)
суть адміністративного правопорушення, яке ставиться у провинну ОСОБА_1 , виходячи з диспозиції ч. 1 ст. 184 КУпАП, оскільки не вказано від яких конкретно, передбачених ст. 150 Сімейного кодексу України, обов`язків ухилилася остання. Просить постанову суду скасувати, прийняти нову про закриття справи у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення. 

Враховуючи обізнаність ОСОБА_1 про час та дату судового засідання в суді апеляційної інстанції, а також присутність представника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, який зазначив про поважні причини не явки ОСОБА_1 до суду, вважаю за можливе розглянути справу за відсутністю ОСОБА_1 , що не суперечить положенням ч. 6 ст. 294 КК України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши думку представника - адвоката Скрима В.А., яка підтримала апеляційну скаргу,перевіривши доводи скарги, приходжу до наступних висновків.
Відповідаючи на доводи апеляційної скарги щодо порушення судом вимог ст. 268 КУпАП, оскільки справу було розглянуто за відсутності апелянта, апеляційна інстанція виходить із наступного.
Відповідно до вимог ст. 268 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності. У разі відсутності цієї особи, справа може бути розглянута лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце та час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.
Згідно ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.
Рішенням Європейського суду з прав людини від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» в п.41 наголошено, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.
Матеріали справи свідчать про направлення судом першої інстанції судових викликів на адресу ОСОБА_1 , яка зазначена у протоколі, однак вони повернулися із відміткою «за закінченням терміну зберігання».
Разом з тим, ОСОБА_1 та її адвокат Скрима В.А. були обізнані про наявність справи в суді першої інстанції, що підтверджується розпискою про отримання судової повістки та клопотаннями представника про відкладення розгляду справи та ознайомлення зі справою (а.с. 14, 17, 21).
При цьому, заслуговують на увагу доводи апелянта щодо порушення судом вимог ст. 268 КУпАП, оскільки в матеріалах справи відсутні відомості щодо належного повідомлення ОСОБА_1 та її адвоката Скрима В.А. про дату та час розгляду справи, призначеної на 23 листопада 2020 року.
Апеляційним судом права, передбачені ст.268КУпАП були поновленні ОСОБА_1 шляхом поновлення їй строку на апеляційне оскарження постанови суду, виклику її та захисника до суду апеляційної інстанції і представник реалізував зазначені права ОСОБА_1 при апеляційному розгляді.
Однак, заслуговують на увагу інші доводи апелянта.
Так, відповідно до вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.
Разом з тим, зазначені вимоги закону судом першої інстанції під час розгляду справи стосовно ОСОБА_1 виконані не були.
       Так, адміністративна відповідальність за ч. 1 ст.184 КУпАП настає у разі саме ухилення батьків або осіб, які їх замінюють, від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей.
Об`єктивна сторона адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.184 КУпАП проявляється у невиконанні батьками або особами, які їх замінюють, обов`язків щодо виховання дітей, а саме: залишення впродовж тривалого строку потерпілого без будь-якого нагляду; ухилення від виховання дітей (у т. ч. незабезпечення відвідування ними школи, контролю за дозвіллям); незабезпечення потерпілим безпечних умов перебування за місцем проживання чи в іншому місці; невжиття заходів щодо їх лікування; безпідставне обмеження в харчуванні, одязі, інших предметах першої необхідності; штучне створення незадовільних побутових умов, тощо.
Ухилення від виконання батьківських обов`язків може полягати у різних формах бездіяльності, пов`язаної з незабезпеченням необхідних умов життя, належного виховання та навчання неповнолітніх дітей.
Диспозиція даної норми закону є бланкетною, тобто відсилає до інших нормативно-правових актів, які передбачають конкретні обов`язки батьків або осіб, які їх замінюють щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей.
Відповідно до ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
Згідно ст. 150 Сімейного Кодексу України визначені обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини: 1. Батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. 2. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. 3. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. 4. Батьки зобов`язані поважати дитину. 5. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. 6. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. 7. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини.
Таким чином, ухилення від виконання батьківських обов`язків не повинна вважатися будь-яка дія, а саме, невиконання обов`язків чітко передбачених законодавством.
Із протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАБ № 282123 від 28.08.2020 року слідує, що ОСОБА_1 неналежно виконує свої батьківськи обов`язки по відношенню до свого малолітнього сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: вживала алкогольні напої, палила цигарки у присутності малолітньої дитини, після чого пішла спати, а дитина взяла сірники та підпалив будинок, після чого малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 було направлено до 5-ої дитячої лікарні (а.с. 6).
Проте, у вищезазначеному протоколі про адміністративне правопорушення не визначено, які неправомірні діяння ОСОБА_1 , відповідно до ч. 1 ст. 184 КУпАП, вказують саме на її ухилення від батьківських обов`язків. 
Натомість, зміст складеного відносно ОСОБА_1 протоколу зазначає про неналежне виконання батьківський обов`язків, що не кореспондується із диспозицією ст. 184 КУпАП. За матеріалами справи означені дії з боку ОСОБА_1 носять епізодичний характер.
Будь-яких інших доказів, які б підтверджували винуватість ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1ст.184 КУпАП щодо ухилення від виконання батьківський обов`язків в матеріалах справи відсутні.
При цьому, слід окремо зауважити, що справа про адміністративне правопорушення, з урахуванням загального характеру законодавчого положення, а також профілактичної та каральної мети стягнень, є притаманним кримінальному провадженню, а отже і сам зміст складеного протоколу має відповідати вимогам для змісту обвинувального акту, зокрема і чіткого викладу фактичних обставин та конкретності інкримінованого правопорушення. 
Наведена позиція покликана усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка згідност.9 Конституції України, ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», є частиною національного законодавства, зокрема викладену у рішеннях у справах «Надточій проти України», «Лучанінова проти України».
Вимагає перевірки відповідність викладених фактичних обставин заявленій кваліфікації, на що суд першої інстанції уваги не звернув та формально поставився до розгляду даної справи про адміністративне правопорушення, про що свідчить зміст оскаржуваної постанови, яка взагалі не містить аналізу доказів та співставлення їх зі змістом викладеного у відповідному протоколі адміністративного правопорушення. 
Таким чином, слід констатувати, що висновок місцевого суду про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.184 КУпАП не відповідає фактичним обставинам наданої справи.
Згідно положень ч.2 ст. 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення.
Крім того, доводи апеляційної скарги щодо порушення строку складання протоколу апеляційна інстанція визнає слушними, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 254 КУпАП, протокол було складено уповноваженою посадовою особою пізніше двадцяти чотирьох годин з моменту виявлення особи, яка вчинила таке правопорушення, що підтверджується матеріалами справи.
Враховуючи вищевикладені обставини, приходжу до висновку про недоведеність матеріалами справи інкримінованого ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП, а відтак і необхідність закриття провадження, оскільки у відповідності до вимог ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Таким чином, вважаю необхідним постанову судді скасувати, а провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 184 КУпАП закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю складу даного адміністративного правопорушення в діях останньої.
Керуючись ст. 294 КУпАП, суддя

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу представника - адвоката Скрима В.А. задовольнити. 

Постанову судді Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 23 листопада 2020 року, якою  ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого  ч. 1 ст.184 КУпАПскасувати.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст. 184 КУпАП закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутності складу адміністративного правопорушення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною, й оскарженню не підлягає.

Суддя Запорізького 
апеляційного суду                                                        М.С. Тютюник