УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №286/214/21 Головуючий у 1-й інст. Вачко В. І. 
Категорія 44 Доповідач Трояновська  Г. С. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2021 року Житомирський апеляційний суд у складі:
головуючого – судді Трояновської Г.С.,        
суддів: Павицької Т.М.,        Микитюк О.Ю.
з участю секретаря судового засідання Коберник Л.С.,
                               
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу № 286/214/21 у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Овруцької районної державної адміністрації про визнання дій протиправними та стягнення майнової шкоди
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Овруцького районного суду Житомирської області від 28 січня 2021 року, постановлену під головуванням судді Вачко В.І. у м. Овручі, 

в с т а н о в и в :

У січні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до Управління праці та соціального захисту населення Овруцької районної державної адміністрації Житомирської області, в якій просив визнати дії відповідача в частині нарахованих та невиплачених коштів за період з 01.01.2014 року по 30.06.2014 року щомісячної грошової допомоги у зв`язку з обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва та особистого підсобного господарства у відповідності до ст.37 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», виходячи з розміру 40% від мінімальної заробітної плати встановленої законом про Державний бюджет України на відповідний рік, щомісячно та щорічної допомоги на оздоровлення як інваліду 3 групи, захворювання пов`язане з наслідками аварії на Чорнобильській АЕС, згідно ст.48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» за травень 2014 року в розмірі чотирьох мінімальних заробітних плат встановлених законом про Державний бюджет України на відповідний рік в розмірі 7692,60 грн. протиправними або незаконними; стягнути з відповідача на свою користь майнову шкоду в розмірі 7692,60 грн. у зв`язку з невиплатою нарахованих коштів за період з 01.01.2014 року по 30.06.2014 року щомісячної грошової допомоги у зв`язку з обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва та особистого підсобного господарства у відповідності до ст.37 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», виходячи з розміру 40% від мінімальної заробітної плати встановленої законом про Державний бюджет України на відповідний рік, щомісячно та щорічної допомоги на оздоровлення як інваліду 3 групи, захворювання пов`язане з наслідками аварії на Чорнобильській АЕС, згідно ст.48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» за травень 2014 року в розмірі чотирьох мінімальних заробітних плат встановлених законом про Державний бюджет України на відповідний рік.
В обгрунтування позову зазначив, що постановою Овруцького районного суду Житомирської області від 03.09.2014 року по справі № 286/5059/14-а зобов`язано УПСЗН Овруцької РДА провести йому донарахування та виплату за період з 01.01.2014 року по 30.06.2014 року щомісячної грошової допомоги у зв`язку з обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва та особистого підсобного господарства у відповідності до ст.37 Закону України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи ”, виходячи з розміру 40% від мінімальної заробітної плати встановленої законом про Державний бюджет України на відповідний рік, щомісячно та щорічної допомоги на оздоровлення як інваліду 3 групи, захворювання пов`язане з наслідками аварії на Чорнобильській АЕС, згідно ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи ” за травень 2014 року в розмірі чотирьох мінімальних заробітних плат встановлених законом про Державний бюджет України на відповідний рік. Вказав, що в межах виконання цього рішення йому до виплати нараховано 7692, 60 грн, однак кошти на теперішній час не виплачені, чим відповідач порушив його права та вважає дії відповідача протиправними. Зазначив, що протиправні дії відповідача у вигляді невиплати нарахованих коштів завдали йому майнової шкоди у вигляді зменшення майнової сфери внаслідок порушення особистих немайнових прав на щомісячну грошову допомогу у зв`язку із обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва та особистого підсобного господарства та щорічну допомогу на оздоровлення як інваліду ІІІ групи, захворювання пов`язане з ЧАЕС. Виходячи із наведеного, посилаючись на ст. 1166, 1173 ЦК України, просив задовольнити позовні.
Ухвалою Овруцького районного суду Житомирської області від 28 січня 2021 року відмовлено у відкритті провадження на підставі пункту 1 частини першої статті 186 ЦПК України.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати ухвалу суду, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду. Вказує, що висновки суду першої інстанції суперечать меті позовної заяви, що полягає у відновленні порушеного немайнового права шляхом стягнення майнової шкоди та вважає, що справа має розглядати ся в порядку цивільного судочинства.
Відзив на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходив.
Розглянувши справу в межах, визначених ст. 367 ЦПК України, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на таке.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в судах у порядку цивільного судочинства.
Відмовляючи у відкритті провадження у справі, суддя вважав, що спір є публічно-правовим та належить до юрисдикції адміністративних судів та не може вирішуватись за правилами цивільного судочинства. Суд виходив з того, що викладена у позовній заяві вимога позивача щодо визнання дій відповідача протиправними має не приватно-правовий, а публічно-правовий характер, тому спір в цій частині не належить розглядати в порядку цивільного судочинства, оскільки відповідно до ст.19 КАС України він підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, а оскільки вимога про стягнення шкоди, заподіяної протиправними діями відповідача є похідною від вимоги про визнання дій протиправними та заявлена в одному позові, тому також має розглядатися в порядку адміністративного судочинства адміністративним судом відповідно до ч.5 ст.21 КАС України.
Колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції, з огляду на таке.
Справою адміністративної юрисдикції у розумінні пунктів 1, 2 частини першої статті 4 КАС України є переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.
За правилами пункту 1 частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.
Ужитий у цій процесуальній нормі термін «суб`єкт владних повноважень» означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб`єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень (пункт 7 частини першої статті 4 КАС України).
Таким чином, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності такого суб`єкта, прийнятих або вчинених ним при здійсненні владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.
Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних правовідносин.
Положеннями статті 19 ЦПК України визначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.
Частиною п`ятою  статті 21 КАС України  передбачено, що вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин, або вимоги про витребування майна, вилученого на підставі рішення суб`єкта владних повноважень, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше такі вимоги вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.
Аналіз наведених норм ЦПК України та КАС України дає підстави для висновку про те, що у порядку адміністративного судочинства можуть розглядатися вимоги про відшкодування шкоди лише за наявності таких умов: вимоги мають стосуватися шкоди, завданої виключно суб`єктом владних повноважень; такі вимоги мають бути поєднані з вимогою про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень.
Колегія суддів зазначає, що Велика Палата Верховного Суду вже висловлювала думку про те, що публічно-правовим вважається, зокрема, спір, у якому сторони правовідносин виступають одна щодо одної не як рівноправні, і в якому одна зі сторін виконує публічно-владні управлінські функції та може вказувати або забороняти іншому учаснику правовідносин певну поведінку, давати дозвіл на передбачену законом діяльність тощо. Необхідною ознакою суб`єкта владних повноважень є здійснення ним публічно-владних управлінських функцій. Ці функції суб`єкт повинен виконувати саме в тих правовідносинах, у яких виник спір. До юрисдикції адміністративного суду належить спір, який виник між двома (кількома) суб`єктами стосовно їх прав та обов`язків у конкретних правових відносинах, у яких хоча б один суб`єкт законодавчо вповноважений владно керувати поведінкою іншого (інших) суб`єкта (суб`єктів), а останній (останні) відповідно зобов`язаний виконувати вимоги та приписи такого суб`єкта владних повноважень (див. пункт 5.8 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі № 914/2006/17; пункти 28-30 постанови Великої Палати Верховного Суду від 4 вересня 2018 року у справі № 823/2042/16).
Відповідачем у цій справі є Управління соціального захисту населення Овруцької районної державної адміністрації Житомирської області, яке діє в цих правовідносинах як суб`єкт владних повноважень, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства.
Отже, у спірних правовідносинах Управління праці та соціального захисту населення наділене повноваженнями приймати рішення, що впливають на можливість реалізації позивачем його права на виплату щорічної допомоги на оздоровлення та компенсації і мають обов`язковий характер для інших суб`єктів владних повноважень.
У своїй апеляційній скарзі ОСОБА_1 вказує, що він, звертаючись із позовом, ставив вимоги про визнання незаконними і протиправними дії суб`єкта владних повноважень у зв`язку із чим він зазнав майнової шкоди, яку просить стягнути згідно положень ст. 1166, 1173 ЦК України.
Колегія суддів зазначає, що вимоги про відшкодування шкоди можуть розглядатися за правилами адміністративного судочинства, якщо такі вимоги стосуються шкоди, завданої протиправними діями суб`єкта владних повноважень, і заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Такі висновки містяться в пункті 27 постанови Великої Палати Верховного Суду від 27 лютого 2019 року у справі № 761/3884/18.
Разом із тим, із тексту позовної заяви вбачається, що ОСОБА_1 просить стягнути з відповідача належні йому грошові виплати, перераховані на виконання рішення Овруцького районного суду від 03.09.2014 року, які УПСЗН Овруцької РДА Житомирської області йому не виплатило.
Велика Палата Верховного Суду раніше у постанові від 16 січня 2019 року у справі № 452/3296/16 дійшла висновку, що вирішення процесуальних питань, пов`язаних з виконанням судових рішень в адміністративних справах, у тому числі щодо стягнення коштів, врегульовано положеннями КАС України.
Враховуючи те, що спір стосовно невиплати нарахованої допомоги на оздоровлення та одноразової компенсації за рішенням адміністративного суду, яке перебуває на виконанні, є публічно-правовим, виник з публічно-правових відносин за участі органу державної влади як суб`єкта владних повноважень, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про те, що справа підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.
Вищенаведене узгоджується з висновками Великої Палати Верховного Суду викладеними у постанові від 04 березня 2020 року у справі № 757/63985/16 (провадження № 14-556цс19).
За таких обставин, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують і на правильність оскаржуваного судового рішення не впливають.
Виходячи із наведеного, колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції постановлена із дотриманням норм чинного процесуального законодавства, а тому згідно положень ст. 375 ЦПК України підстав для її скасування немає.

Керуючись ст. ст. 367-369, 374, 375, 381- 384 ЦПК України, суд 

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Овруцького районного суду Житомирської області від 28 січня 2021 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути  оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення судового рішення.
Повний текст постанови складено 05.03.2020.

Головуючий                         Судді