справа № 367/2203/20                    
головуючий у суді І інстанції Саранюк Л.П.
провадження № 22-ц/824/1273/2021
суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Мостова Г.І.
 
ПОСТАНОВА
Іменем України
 
15 березня 2021 року                                                                                  м. Київ
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді: Мостової Г.І., 
суддів: Суханова Є.М., Слюсар Т.А.,
за участю секретаря судового засідання: Сердюк К.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Щербини Лілії Анатоліївни на ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 21 серпня 2020 року
за заявою прокурора Київської області Киричука М. про забезпечення позову
у справі за позовом Виконувача обов`язків прокурора Київської області в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України до Бучанської міської ради, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідачів:  ОСОБА_3 , про визнання недійсним рішення ради, державного акту та витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння, 
в с т а н о в и в :
У березні 2020 року Виконувач обов`язків прокурора Київської області в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України звернувся до Ірпінського міського суду Київської області з позовом до Бучанської міської ради, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , у якому просив:
- визнати недійсним рішення Бучанської міської ради від 23 вересня 2010 року № 2023/45-71-V «Про затвердження ОСОБА_2 проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність по АДРЕСА_1 » в частині надання ОСОБА_2 земельної ділянки площею 0,9404 га для ведення особистого селянського господарства по АДРЕСА_1 ;
- визнати недійсним державний акт серії ЯЛ № 360081 від 17 травня 2011 року на право власності ОСОБА_4 на земельну ділянку площею 0,9404 га з кадастровим номером 3210800000:01:091:0092 для ведення особистого селянського господарства по АДРЕСА_1 ;
- витребувати на користь держави в особі Кабінету Міністрів України з незаконного володіння ОСОБА_1 земельну ділянку площею 0,9404 га з кадастровим номером 3210800000:01:091:0092, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , загальна вартість якої становить 40 226 грн 17 коп.
У серпні 2020 року прокурор Київської області звернувся до суду першої інстанції із заявою про забезпечення позову, у якій просив вжити заходів забезпечення позову - накласти арешт на земельну ділянку площею 0,9404 га з кадастровим номером 3210800000:01:091:0092 для ведення особистого селянського господарства, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить на праві приватної власності ОСОБА_1 .
 
Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 21 серпня 2020 року задоволено заяву прокурора Київської області Киричука М. про забезпечення позову.
До набрання законної сили рішення суду за позовом Виконувача обов`язків прокурора Київської області в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України до Бучанської міської ради, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідачів: ОСОБА_5 , про визнання недійсним рішення ради, державного акту та витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння, накладено арешт на земельну ділянку площею 0,9404 га з кадастровим номером 3210800000:01:091:0092 для ведення особистого селянського господарства, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності ОСОБА_1 .
Задовольняючи заяву про накладення арешту, суд першої інстанції обґрунтував свої висновки тим, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про визнання недійсним рішення ради, державного акту та витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння.
Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, представник ОСОБА_1 - адвокат Щербина Л.А. подала апеляційну скаргу, у якій просить скасувати ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 21 серпня 2020 року та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви про забезпечення позову.
Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржувана ухвала постановлена із істотним порушенням норм процесуального права.
 
Колегія суддів, вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасника справи, вивчивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.
Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог.
Відповідно до частини 1 статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити, передбачені статтею 150 цього Кодексу, заходи забезпечення позову.
Відповідно до пунктів 1, 2 частини 1 статті 150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно, що належить відповідачеві і знаходиться у нього.
Пленум Верховного Суду України у пункті 4 Постанови «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22 грудня 2006 року роз`яснив, що, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.
Таким чином, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має оцінити обґрунтованість доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості та адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, які не є учасниками цього судового процесу.
Умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно, яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення. 
Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.
Заходи забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвіднесення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони вчиняти певні дії.
Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.
При цьому варто врахувати, що підтвердити за допомогою реально існуючих доказів подію, яка ймовірно настане або може настати в майбутньому, фактично неможливо, а тому наявність чи відсутність підстав для забезпечення позову оцінюються судом в залежності від кожного конкретного випадку, з урахуванням фактичних обставин справи і змісту позовних вимог.
Судом встановлено, що в провадженні Ірпінського міського суду Київської області перебуває цивільна справа за позовом Виконувача обов`язків прокурора Київської області в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України до Бучанської міської ради, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідачів: ОСОБА_5 , про визнання недійсним рішення ради, державного акту та витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння.
Предметом спору у цій справі є визнання недійсним рішення ради, державного акту та витребування земельної ділянки площею 0,9404 га з кадастровим номером 3210800000:01:091:0092 для ведення особистого селянського господарства, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 з чужого незаконного володіння.  
Встановлено, що спірна земельна ділянка перебуває у власності ОСОБА_1 .   
Звертаючись із заявою про забезпечення позову, прокурор обґрунтовував необхідність накладення арешту тим, що власником вживаються заходи щодо її відчуження на користь третіх осіб. 
Заява мотивована тим, що внаслідок моніторингу спеціальних інтернет-ресурсів з питань купівлі та продажу нерухомого майна встановлено, що спірна земельна ділянка площею 0,9404 га з кадастровим номером 3210800000:01:091:0092 виставлена на продаж на інтернет-порталі ІНФОРМАЦІЯ_1.
 
Прокурор стверджував, що на сьогодні існує гостра необхідність у забезпеченні позову шляхом накладення арешту на земельну ділянку, оскільки як вбачається з доданих до заяви документів вона виставлена на продаж (а.с. 91-97).
Представник ОСОБА_1 - адвокат Щербина Л.А. зазначає в апеляційній скарзі, що ОСОБА_1 про продаж власної земельної ділянки дізнався саме з ухвали Ірпінського міського суду від 21 серпня 2020 року та жодних дій спрямованих на відчуження земельних ділянок не вчиняв. А також зазначає, що невідома особа під ім`ям ОСОБА_6 незадовго до того як подано заяву про забезпечення позову до суду, зареєструвала себе на сайті та розмістила оголошення про продаж земельної ділянки, яка належить              ОСОБА_1 .
 
Колегія апеляційного суду відхиляє доводи апеляційної скарги з огляду на таке.
Інформація, яка вказана в оголошенні  щодо кадастрового номеру спірної земельної ділянки є інформацією яка відома власнику з правовстановлюючих документів, та не є доступною для широкого загалу.
Докази, що ОСОБА_1 звертався до правоохоронних органів для встановлення особи, що без його доручення розмістила вказану інформацію, - відсутні.
Підсумовуючи, колегія апеляційного суду встановила, що  між сторонами дійсно виник спір щодо права власності на земельну ділянку, що на думку колегії апеляційного суду, дає підстави для висновку про наявність можливості розпорядитися спірним майном під час судового розгляду справи, та достатньо обґрунтованого припущення, що майно на момент ухвалення рішення може зникнути.
А також, колегія апеляційного суду, порівнявши негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову (накладення арешту на земельну ділянку) із тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів (земельна ділянка може бути відчужена), з урахуванням законного інтересу, за захистом якого прокурор Київської області звернувся до суду, та майнових наслідків забезпечення позову, вважає, що вказані заходи забезпечення позову є співмірними із заявленими позовними вимогами про визнання недійсним рішення ради, державного акту та витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння.  
Відповідно до усталеної практики Європейського Суду з прав людини право на суд, захищене статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (див. рішення у справі «Горнсбі проти Греції» (Hornsby v. Greece), від 19 березня 1997 року, п. 40, Reports of Judgments and Decisions 1997-II).
Із урахуванням цього, будь-яке можливе забезпечення позову, у випадку найменшої загрози його невиконання, є виправданим, якщо занижує поріг легітимного сподівання особи на захист свого порушеного права, і є законним, необхідним та збалансованим із правами усіх сторін спору.
При цьому колегія суддів зазначає, що обставини викладені в заяві про забезпечення позову вказують на наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування заходів забезпечення позову.
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись статтями 367, 369, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд, -
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Щербини Лілії Анатоліївни залишити без задоволення.
Ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 21 серпня 2020 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

 

Головуючий                                                                                     Г.І. Мостова
 
Судді                                                                                              Є.М. Суханова
 
                                                                                                                  Т.А. Слюсар