ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 826/6916/16                                                                       Суддя (судді) першої інстанції: Аверкова В.В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  10 лютого 2021 року                                                                                            м. Київ
          Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
                             судді-доповідача:                       Собківа Я.М.,     
                                             суддів:                        Пилипенко О.Є., Черпіцької Л.Т.,
                          за участю секретаря:                        Яковіна Б.В.,    

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 липня 2020 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Здраво" до Головного управління Державної податкової служби у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю "Здраво" звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Головного управління Державної податкової служби у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 03 лютого 2016 року №0000321402, №0000311402 та №0078130303.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 липня 2020 року адміністративний позов задоволено.  
Не погодившись із вказаним рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій скаржник просить скасувати рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 липня 2020 року та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.            
Апелянт мотивує свої вимоги тим, що судом першої інстанції неповністю з`ясовані обставини справи, порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.   
Відповідно до ч.1   ст. 308 КАС України   суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Заслухавши у відкритому судовому засіданні суддю-доповідача, представників сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав. 
Як вбачається з матеріалів справи, Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 липня 2016 року, залишеною ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 03 жовтня 2016 року без змін, адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Здраво" задоволено частково.
Постановою Верховного Суду від 31 жовтня 2019 року касаційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві задоволено. Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 липня 2016 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 03 жовтня 2016 року скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.
Зі змісту постанови Верховного Суду від 31 жовтня 2019 року вбачається, що "…касаційний суд вважає висновки судів першої та апеляційної інстанцій про необхідність скасування спірних податкових повідомлень-рішень №0000321402 та №0000311402, передчасними та такими, що зроблені без повного з`ясування обставин, що мають значення для вирішення справи, а відтак такі судові рішення не є такими, що відповідають вимогам законності та обґрунтованості, що встановлені    статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства України. Мотивом для зменшення позивачу від`ємного значення податку на прибуток та винесення податкового повідомлення-рішення №0000311402, яким позивачу зменшено суму від`ємного значення об`єкту оподаткування податком на прибуток у розмірі 10181333 грн. стали висновки податкового органу про заниження позивачем доходів іншої операційної діяльності за рахунок неправильного перерахунку в національну валюту тієї частини вартості товарів, що не була раніше сплачена, за офіційним курсом національної валюти до іноземної валюти, що діяв на дату здійснення операції з такої оплати та не віднесення позитивного їх значення до складу доходу іншої операційної діяльності в сумі 7528112,94 грн. Проте, суди попередніх інстанцій обставини щодо наведеного порушення підпункту 153.1.3 пункту 153.1 статті 153 Податкового кодексу України взагалі не досліджували та не оцінювали. Крім того, як вбачається з матеріалів справи, підставою для донарахування позивачу оспорюваним податковим повідомленням-рішенням №0000321402 грошового зобов`язання з податку на прибуток, стали висновки податкового органу про завищення позивачем витрат, що враховуються при визначенні об`єкта оподаткування у загальній сумі 3937561, у тому числі з витрат по списанню ПМП в розмірі 1845264,39 грн., з витрат по амортизаційних та лізингових платежам за транспортні засоби в розмірі 1687647,02 грн. та з витрат по харчуванню, проживанню лікарів при проведенні конференції в місті Ялта в розмірі 404650 грн. В той же час, суди, обґрунтовуючи необхідність скасування спірного рішення повністю не надавали юридичну оцінку обставинам щодо правомірності віднесення до витрат позивачем витрат по харчуванню, проживанню лікарів при проведенні конференції в місті Ялта в розмірі 404650 грн. Вказане свідчить про те, що суди не вжили необхідних заходів для належної перевірки обставин, які є предметом доказування у даній справі. За наведених обставин, колегія суддів касаційної інстанції не може погодитись або спростувати, як висновки податкового органу стосовно суті порушень, так і перевірити висновки судів попередніх інстанцій, оскільки дослідження та відсутність належної оцінки доказів, виключає можливість перевірки касаційним судом правильності судових актів. Під час нового розгляду справи суду слід взяти до уваги викладене в цій постанові, встановити наведені у ній обставини, що входять до предмета доказування у даній справі, дати правильну юридичну оцінку встановленим обставинам та постановити рішення відповідно до вимог   статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України…".
Тобто, в межах даної справи Окружний адміністративний суд міста Києва досліджував обставини щодо винесення відповідачем спірних податкових повідомлень-рішень №0000321402 та №0000311402.
Судами першої, апеляційної та касаційної інстанцій встановлено, що податковим органом в період з 27 листопада 2015 року по 25 грудня 2015 року на підставі письмового наказу №1278 від 12 листопада 2015 року, виданого Головним управлінням ДФС у м. Києві, відповідно до п.   20.1   ст.   20, пп.   75.1.2   п.75.1   ст.   75   та ст.   77,   82 ПК України   проведена документальна планова виїзна перевірка ТОВ "Здраво" з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період діяльності з 01 січня 2013 року   по 31 грудня 2014 року.
За результатами проведеної перевірки складено акт перевірки №8/26-15-13-02-02/34603398 від 18 січня 2016 року, в якому зазначено про виявлення наступних порушень вимог законодавства, зокрема:
- пп.   14.1.27, п.   14.1   ст.   14, п.   138.2, п.   138.4, п. 138.5, ст.   138, пп.   139.1.1, пп. 139.1.9, п.   139.1 ст.   139, п.144.1, п.144.3, ст. 144, пп.153.1.3 п.153.1 ст. 153 Податкового кодексу України, ТОВ "Здраво" занижено податок на прибуток, що підлягає нарахуванню та сплаті до бюджету за 2013 рік в сумі 244 025 грн. та завищено від`ємне значення об`єкту оподаткування з податку на прибуток за 2014 рік в сумі 10 181 333 грн.;
- пп.   14.1.47   п.   14.1   ст .14, пп. "е" 164.2.17 п.   164.2   ст.   164, п.   167.1   ст.   167, пп.   168.1.1, пп.   168.1.4   п.   168.1, ст.   168, п. "а" 171.2 ст.   171 Податкового кодексу України, внаслідок чого встановлено заниження сум податку на доходи фізичних осіб за 2013 рік в розмірі 83223 грн.;
- пп. "б" п.   176.2   ст.   176   розділу   ІV   та пп.   49.18.2   п.49.18   ст.   49 Податкового кодексу України       та п. "Порядку заповнення та подання податковими агентами податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку" затвердженого   наказом ДПА України від 24.12.2010 року №1020   та затверджений МФУ наказ від 21.01.2014 року №49 щодо подання не у повному обсязі та з недостовірними відомостями податкової звітності про суми доходів, нарахованих (сплачених) на користь платника податків, суми утриманого з них податків, суми утриманого з них податку за І, ІІ кв. 2013 року.
На підставі складеного акта перевірки, Головним управлінням ДФС у м. Києві винесено податкові повідомлення-рішення від 03 лютого 2016 року:
- №0000321402, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податку на прибуток приватних підприємств на загальну суму 305031 грн., з яких за основним платежем - 244025 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) - 61006 грн.;
- №0000311402, яким позивачу зменшено суму від`ємного значення об`єкту оподаткування податком на прибуток у розмірі 10181333 грн.;
- №0078130303, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб у розмірі 104029,15 грн.;
- №0079130303 яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб у розмірі 510 грн.
З податковим повідомленням-рішенням №0079130303 позивач погоджується та не оскаржує його.
За результатами адміністративного оскарження, рішенням ДФС України було залишене без змін прийняті Головним управлінням ДФС у м. Києві податкові повідомлення-рішення №0000321402, №0000311402, №0078130303 від 03.02.2016, а скарга позивача - без задоволення.
Судами були досліджені всі копії подорожніх листів та звіти по фактично поставленим паливно-мастильним матеріалам за період з 01.01.2013 по 31.12.2014 та встановлено дотримання позивачем спеціальних вимог щодо документального підтвердження сум, віднесених до складу витрат, що враховуються при визначенні об`єкта оподаткування у розмірі 1845264,39 грн., та зроблено висновок, що їх було використано у господарській діяльності. А також про те, що позивач використовував автомобілі, які знаходяться у фінансовому лізингу у власній господарській діяльності, а не у власних цілях торгових представників, оскільки подорожніми листами не підтверджується використання автомобілів у власних цілях торгових представників ТОВ "Здраво". Відповідно, суди зазначили, що позивачем правомірно віднесено до адміністративних витрат амортизаційні відрахування та лізингові платежі по транспортним засобам на суму 1687647,02.
Надаючи правову оцінку обставинам справи, висновкам суду першої інстанції та доводам апелянта, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до  статті 19 Конституції України   органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені   Конституцією   та законами України.
Щодо зменшення позивачу від`ємного значення податку на прибуток та винесення податкового повідомлення-рішення №0000311402, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до підпункту 14.1.36 пункту 14.1   статті 14 Податкового кодексу України   господарська діяльність - це діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.
В розумінні підпункту 14.1.27  пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України,   "витрати" - це сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов`язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).
Так, згідно з пунктом 138.2 статті  138 Податкового кодексу України   витрати, які враховуються для визначення об`єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених   розділом II цього Кодексу.
Відповідно підпункту 139.1.1. пункту 139.1   статті 139 Податкового кодексу України не включаються до складу витрат: витрати, не пов`язані з провадженням господарської діяльності, а саме витрати на: організацію та проведення прийомів, презентацій, свят, розваг та відпочинку, придбання та розповсюдження подарунків (крім благодійних внесків та пожертвувань неприбутковим організаціям, визначених статтею 157 цього Кодексу, та витрат, пов`язаних із провадженням рекламної діяльності, які регулюються нормами підпункту 140.1.5 пункту   140.1 статті 140 цього Кодексу).
Також відповідно до підпункту 139.1.9 пункту  139.1  статті  139 Податкового кодексу України не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.
Згідно з підпунктом 153.1.1-153.1.3 пункту 153.1 статті 153 Податкового кодексу України доходи, отримані/нараховані платником податку в іноземній валюті у зв`язку з продажем товарів, виконанням робіт, наданням послуг, у частині їх вартості, що не була сплачена в попередніх звітних (податкових) періодах, перераховуються в національну валюту за офіційним курсом національної валюти до іноземної валюти, що діяв на дату визнання таких доходів згідно з цим розділом, а в частині раніше отриманої оплати за курсом, що діяв на дату її отримання.
Витрати, здійснені (нараховані) платником податку в іноземній валюті у зв`язку з придбанням у звітному податковому періоді товарів, робіт, послуг, у встановленому порядку включаються до витрат такого звітного періоду шляхом перерахування в національну валюту тієї частини їх вартості, що не була раніше оплачена, за офіційним курсом національної валюти до іноземної валюти, що діяв на дату здійснення операції з такого придбання, а в частині раніше проведеної оплати - за таким курсом, що діяв на дату здійснення оплати.
Визначення курсових різниць від перерахунку операцій, виражених в іноземній валюті, заборгованості та іноземної валюти здійснюється відповідно до положень (стандартів) бухгалтерського обліку.
При цьому, прибуток (позитивне значення курсових різниць) ураховується у складі доходів платника податку, а збиток (від`ємне значення курсових різниць) ураховується у складі витрат платника податку.
Так, позивачем зазначено, що розбіжність у відображенні позитивної курсової різниці носить технічний характер, оскільки виникла внаслідок перенесення бухгалтерської бази з версії 1С 7 на 1С 8 шляхом невірного перенесення курсів валют, що діяли на такий день.
Відповідачем, на якого покладено тягар доказування в адміністративному процесі, не надав суду жодних доказів на підтвердження порушення позивачем пп.153.1.3 п.153.1 ст. 153 Податкового кодексу України шляхом заниження позивачем доходів іншої операційної діяльності за рахунок неправильного перерахунку в національну валюту тієї частини вартості товарів, що не була раніше сплачена, за офіційним курсом національної валюти до іноземної валюти, що діяв на дату здійснення операції з такої оплати та не віднесення позитивного їх значення до складу доходу іншої операційної діяльності в сумі 7528112,94 грн. 
Позивачем, в свою чергу, надано довідку від 30 грудня 2015 року №11, якою проінформовано, що курсова різниця перерахована в обліку шляхом сторнування, тобто, зазначена операція відображена в облікових регістрах за грудень 2015 року, а також у декларації з податку на прибуток за 2015 рік на суму - 7528112,94 грн. Дебет 84, Кредит 945. На підтвердження зазначеного позивачем долучено до матеріалів справи копію податкової декларації з податку на прибуток підприємств за 2015 рік з відміткою про її прийняття контролюючим органом та квитанціями №1, №2 від 29 лютого 2016 року.
З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідач дійшов необґрунтованого висновку про заниження позивачем доходів іншої операційної діяльності за рахунок неправильного перерахунку в національну валюту тієї частини вартості товарів, що не була раніше сплачена, за офіційним курсом національної валюти до іноземної валюти, що діяв на дату здійснення операції з такої оплати та не віднесення позитивного їх значення до складу доходу іншої операційної діяльності в сумі 7528112,94 грн., з урахуванням чого спірне податкове повідомлення-рішення №0000311402 є протиправним та підлягає скасуванню.
Щодо висновків відповідача стосовно завищення позивачем витрат, що враховуються при визначенні об`єкта оподаткування у загальній сумі 3937561, у тому числі витрат по харчуванню, проживанню лікарів при проведенні конференції в місті Ялта в розмірі 404650 грн., колегія суддів зазначає наступне.
Так, згідно з пунктом 138.2 статті 138 Податкового кодексу України   витрати, які враховуються для визначення об`єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених   розділом II цього Кодексу.
Пунктом 138.4. статті 138 Податкового кодексу України встановлено, що витрати, що формують собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг, крім нерозподільних постійних загальновиробничих витрат, які включаються до складу собівартості реалізованої продукції в періоді їх виникнення, визнаються витратами того звітного періоду, в якому визнано доходи від реалізації таких товарів, виконаних робіт, наданих послуг.
Згідно з пунктом 138.5 статті 138 Податкового кодексу України інші витрати визнаються витратами того звітного періоду, в якому вони були здійснені, згідно з правилами ведення бухгалтерського обліку
Згідно з підпунктом 138.3.2. пункту 138.3 статті 138 Податкового кодексу України не підлягають амортизації та проводяться за рахунок відповідних джерел фінансування: вартість гудвілу; витрати на придбання/самостійне виготовлення та ремонт, а також на реконструкцію, модернізацію або інші поліпшення невиробничих основних засобів. Термін "невиробничі основні засоби" означає основні засоби, які не використовуються в господарській діяльності платника податку.
Відповідно до пункту 144.1 статті 144 Податкового кодексу України амортизації підлягають, зокрема, витрати на придбання основних засобів, нематеріальних активів та довгострокових біологічних активів для використання в господарській діяльності.
Нормами пункту 144.3 статті 144 Податкового кодексу України встановлено, що не підлягають амортизації та проводяться за рахунок відповідних джерел фінансування: витрати бюджетів на будівництво та утримання споруд благоустрою та житлових будинків, придбання і збереження бібліотечних і архівних фондів; витрати бюджетів на будівництво та утримання автомобільних доріг загального користування; витрати на придбання та збереження Національного архівного фонду України, а також бібліотечного фонду, що формується та утримується за рахунок бюджетів; вартість гудвілу; витрати на придбання/самостійне виготовлення та ремонт, а також на реконструкцію, модернізацію або інші поліпшення невиробничих основних засобів.
Відповідно підпункту 139.1.1. пункту 139.1   статті 139 Податкового кодексу України не включаються до складу витрат: витрати, не пов`язані з провадженням господарської діяльності, а саме витрати на: організацію та проведення прийомів, презентацій, свят, розваг та відпочинку, придбання та розповсюдження подарунків (крім благодійних внесків та пожертвувань неприбутковим організаціям, визначених статтею 157 цього Кодексу, та витрат, пов`язаних із провадженням рекламної діяльності, які регулюються нормами підпункту 140.1.5 пункту 140.1 статті 140 цього Кодексу).
Обмеження, передбачені абзацом другим цього підпункту, не стосуються платників податку, основною діяльністю яких є:
організація прийомів, презентацій і свят за замовленням та за рахунок інших осіб;
придбання лотерейних білетів, інших документів, що засвідчують право участі в лотереї;
фінансування особистих потреб фізичних осіб за винятком виплат, передбачених статтями 142   і 143 цього Кодексу, та в інших випадках, передбачених нормами цього розділу.
Також відповідно до підпункту 139.1.9 пункту 139.1  статті  139 Податкового кодексу України не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.
З наведеного вбачається, що при включенні витрат до складу витрат, вони повинні бути обов`язково підтверджені відповідними доказами.
З матеріалів справи вбачається, що 25 листопада 2013 року між ПАТ "Гостиничный комплекс "Ялта-Интурист", як виконавцем, та ТОВ "Здраво", як замовником, укладено договір №1500/02, предметом якого є надання замовнику послуг для проведення на базі готельного комплексу "Ялта-Интурист", м. Ялта, заходу з 10 по 15 січня 2014 року, в межах правомочності виконавця.
На виконання умов договору №1500/02 між сторонами підписано акти надання послуг №ГК-0000265 та №ГК-0000267, з яких вбачається, що позивачем, за наданні послуги відповідно до зазначеного договору, сплачено 462893,60 грн.
Також ТОВ "Здраво" надано список учасників науково-практичної конференції "Сучасні препарати в практиці сімейних лікарів" у м. Ялта з 11 січня 2014 року по 14 січня 2014 року, згідно якого на конференції перебувало 189 сімейних лікарів.
При цьому, відповідачем жодним чином не ставиться під сумнів реальність здійснення зазначених господарських операцій. 
З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що висновки податкового органу про вчинення платником податків порушень податкового законодавства щодо віднесення позивачем витрат по харчуванню, проживанню лікарів при проведенні конференції в місті Ялта в розмірі 404650 грн. та щодо заниження позивачем доходів іншої операційної діяльності за рахунок неправильного перерахунку в національну валюту тієї частини вартості товарів, що не була раніше сплачена, за офіційним курсом національної валюти до іноземної валюти, що діяв на дату здійснення операції з такої оплати та не віднесення позитивного їх значення до складу доходу іншої операційної діяльності в сумі 7528112,94 грн. є необґрунтованими та спростовуються матеріалами справи, а отже наявні підстави для задоволення позовних вимог в даній частині та наявність підстав для скасування податкових повідомлень-рішень від 03 лютого 2016 року №0000321402 та №0000311402.
Згідно з ч. 1   ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України     кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених     статтею 78 цього Кодексу. 
Всі наведені апелянтом доводи не спростовують вірних висновків суду першої інстанції. 
Положеннями   ст. 242 КАС України   рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Згідно з п. 1 ч. 1   ст. 315 КАС України     за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Відповідно до ст. 316 КАС України   суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.               
Керуючись статтями 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,  

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у м. Києві - залишити без задоволення.                 
Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 липня 2020 року залишити без змін.                            
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

            Суддя-доповідач                                                                                   Собків Я.М.

             Суддя                                                                                                    Пилипенко О.Є.

             Суддя                                                                                                     Черпіцька Л.Т.

Повний текст постанови виготовлено - 15 лютого 2021 року.