П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №  560/5682/20 
Головуючий суддя 1-ої інстанції -  Шевчук О.П.  
Суддя-доповідач -  Сапальова Т.В.   
12 лютого 2021 року
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Сапальової Т.В. 
суддів:  Смілянця Е. С.  Капустинського М.М. , 
розглянувши  в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Першого відділу державної виконавчої служби у місті Хмельницькому Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 12 листопада 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Першого відділу державної виконавчої служби у місті Хмельницькому Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) про визнання протиправною та скасування постанови, 
В С Т А Н О В И В :
у вересні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Хмельницького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Першого відділу державної виконавчої служби у місті Хмельницькому Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) про визнання протиправною та скасуванння постанови головного державного виконавця Першого відділу державної виконавчої служби міста Хмельницького Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області Шматлай О.В. у виконавчому провадженні №56741898 від 21 березня 2019 року про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 74360,52 грн.
Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 12 листопада 2020 року позов задоволено.
Не погодившись з прийнятим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та відмовити в задоволенні позовних вимог. В обґрунтування апеляційної скарги відповідач зазначає про те, що постанова про стягнення виконавчого збору ВП №56741898 від 21.03.2019 винесена в порядку, передбаченому чинним законодавством України. Крім того, на момент прийняття оскаржуваної постанови ст.27 Закону України "Про виконавче провадження" передбачала, що виконавчий збір справляється у розмірі 10% суми, що підлягає примусовому стягненню, тому стягнення виконавчого збору у розмірі 74360,52 грн є обґрунтованим.
Позивач у відзиві на апеляційну скаргу заперечив проти її доводів і зазначив, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Сторони повноважних представників в судове засідання не направили, хоча повідомлялися про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, що підтверджується матеріалами справи.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.
Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін, виходячи з наступного.
Судом першої встановлено, що на примусовому виконанні в Першому відділі державної виконавчої служби міста Хмельницького Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) перебувало виконавче провадження №56741898 з виконання виконавчого напису №385 від 20.01.2018 приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Швець Р.О. про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ "Приват Банк" боргу в розмірі 743605,17 грн.
10.07.2018 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, якою постановлено стягнути з боржника виконавчий збір в розмірі 10% від суми заборгованості (74360,52 грн).
В процесі примусовою виконання на адресу відділу державної виконавчої служби надійшла заява стягувана ПАТ КБ "Приват Банк" від 21.03.2019 про повернення виконавчого документа без виконання.
На підставі заяви стягувача ПАТ КБ "Приват Банк" від 21.03.2019  про повернення виконавчого документа без виконання винесено постанову ВП №56741898 від 21.03.2019, якою виконавче провадження завершено на підставі п.1 ч.1 ст. 37 Закону України "Про виконавче провадження" та виділено в окреме виконавче провадження постанову про стягнення виконавчого збору.
Відповідно до ст.ст. 3, 27, 40 Закону України "Про виконавче провадження" винесено постанову ВП №56741898 від 21.03.2019 про стягнення виконавчого збору з ОСОБА_1 у розмірі 74360,52 грн.
Вважаючи вказану постанову протиправною, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом у даній справі.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що виконавчий збір підлягає стягненню у розмірі, обчисленому з фактично стягнутої суми за виконавчим листом. Оскільки сума в розмірі 743605,17 грн виконавцем не була стягнута, підстави для стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 74360,52 грн відсутні.
Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції по суті заявлених позовних вимог, виходячи з наступного.
Статтею 1 Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 №1404-VIII (далі Закон №1404-VIII) передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Згідно з ч.1 ст. 27 Закону №1404-VIII виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби.
Випадки, коли виконавчий збір не стягується, визначені ч.5 ст.27 Закону №1404-VIII.
Водночас у виконавчому провадженні №56741898  вказаних вище підстав не встановлено.
З матеріалів справи встановлено, що постановою ВП №56741898 від 21.03.2019 (а.с.81) на підставі заяви ПАТ КБ "Приватбанк" виконавчий документ повернуто стягувачу.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.37 Закону №1404-VIII виконавчий документ повертається стягувачу, якщо стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа.
Згідно з ч.3 ст.40 Закону №1404-VIII у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.
Таким чином, у державного виконавця були підстави для винесення постанови про стягнення виконавчого збору.
Водночас, спірним питанням в межах доводів позовної заяви та апеляційної скарги є розмір виконавчого збору, який підлягає стягненню, з урахуванням різних редакцій ст.27 Закону №1404-VIII.
Оцінюючи доводи апеляційної скарги в цій частині, колегія суддів виходить з наступного. 
Відповідно до ч.2 ст.27 Закону №1404-VIII в редакції, чинній на момент винесення постанови про відкриття виконавчого провадження ВП №56741898 від 10.07.2018, виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом.
Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання" №2475-VIII від 03 липня 2018 року, який набрав законної сили з 28 серпня 2018 року ч.2 ст.27 Закону №1404-VIII змінено.
Згідно з редакцією ч.2 ст.27 Закону №1404-VIII, чинною на момент винесення оскаржуваної постанови про стягнення виконавчого збору від 21.03.2019, виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.
Тобто, з урахуванням редакцій Закону №1404-VIII, які були чинними у період примусового виконання виконавчого документа у ВП №56741898, база обчислення виконавчого збору змінювалась.
Відповідно до  ч.5 ст.26 Закону №1404-VIII в редакції, яка діяла як на момент відкриття виконавчого провадження, так і на момент винесення оскаржуваної постанови, виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.
У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.
Таким чином, державний виконавець встановлює розмір виконавчого збору  відповідно до ст.27 Закону №1404-VIII під час відкриття виконавчого провадження.
При цьому ч.3 ст.40 Закону №1404-VIII не містить положень про те, що у разі винесення постанови про стягнення виконавчого збору після повернення виконавчого документа  державний виконавець повторно визначає розмір виконавчого збору  відповідно до ст.27 Закону №1404-VIII.
Отже, доводи апеляційної скарги про те, що на момент винесення оскаржуваної постанови  від 21.03.2019 редакція ч.2 ст.27 Закону №1404-VIII передбачала розмір виконавчого збору - 10% суми, яка підлягає примусовому стягненню, є необґрунтованими.
Відповідно до ч.5 ст.242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Так, Верховний Суд у постанові від 28 квітня 2020 року у справі №520/11908/18, спірні правовідносини у якій виникли з аналогічних підстав, дійшов висновку про те, що зміни внесені Законом №2475-VIII погіршили становище боржника. Крім того, оскільки виконавчою службою фактично не стягнуто з боржника коштів за виконавчим листом, тому у державного виконавця були відсутні правові підстави для стягнення з позивача виконавчого збору в розмірі 10% суми, яка підлягає примусовому стягненню.
З урахуванням вищенаведеного колегія суддів дійшла висновку про те, що у спірних правовідносинах база обчислення виконавчого збору підлягає визначенню згідно з ч.2 ст.27 Закону №1404-VIII в редакції, чинній на момент відкриття виконавчого провадження, тобто 10 відсотків фактично стягнутої суми.
З матеріалів справи встановлено, що у постанові про відкриття виконавчого провадження ВП №56741898 від 10.07.2018 (а.с.47-48), зокрема, зазначено стягнути з боржника виконавчий збір в розмірі 10% від суми заборгованості (74360,52 грн).
Водночас, такий розмір виконавчого збору не відповідає положенням ч.2 ст.27 Закону №1404-VIII в редакції, чинній на момент винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.
Отже,  постанова про відкриття виконавчого провадження ВП №56741898 від 10.07.2018 не підтверджує правильність обчислення відповідачем розміру виконавчого збору в оскаржуваній постанові.
Крім того, у справі також встановлено, що згідно з матеріалами виконавчого провадження ВП №56741898, копія яких міститься в матеріалах справи, під час здійснення виконавчих дій у період з 10.07.2018 по 21.03.2019 сума боргу державним виконавцем стягнута не була.
З урахуванням наведеного колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для стягнення виконавчого збору у розмірі 74360,52 грн.
Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про скасування постанови головного державного виконавця Першого відділу державної виконавчої служби міста Хмельницького Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області Шматлай О.В. у виконавчому провадженні №56741898 від 21 березня 2019 року про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 74360,52 грн.
Доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, яке регулює спірні правовідносини, та повністю спростовуються встановленими у справі обставинами.
Відповідно до статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
На підставі вищевикладеного колегія суддів дійшла  висновку про те, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 12 листопада 2020 року слід залишити без змін. 
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу Першого відділу державної виконавчої служби у місті Хмельницькому Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) залишити без задоволення, а  рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 12 листопада 2020 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення відповідно до ч.1 ст.272 КАС України.
Відповідно до ч.4 ст.272 КАС України судові рішення суду апеляційної інстанції у справах, визначених статтями 280, 281, 287 та 288 цього Кодексу, можуть бути оскаржені до суду касаційної інстанції.
Постанова суду складена в повному обсязі  12 лютого 2021 року.
          
Головуючий	 	 	Сапальова Т.В.	
 	 	 	 	
Судді	 	   	Смілянець Е. С.    Капустинський М.М.