П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №  240/11990/20 
Головуючий суддя 1-ої інстанції - Семенюк М.М.  
Суддя-доповідач -  Смілянець Е. С.   
18 лютого 2021 року
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Смілянця Е. С. 
суддів:  Сапальової Т.В.  Капустинського М.М. , 

розглянувши  в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 02 жовтня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій, стягнення коштів у судовому засіданні не слухалась у зв`язку з неякою сторін по справі і була, 
В С Т А Н О В И В :
в липні 2020 року позивач, звернувся в Житомирський окружний адміністративний суд з позовом до військової частини НОМЕР_1 (відповідача), в якому просив:
- визнати протиправною дію в/ч НОМЕР_1 щодо нарахування і виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення з 01.12.2015 без застосування базового місяця січня 2008 року, без врахування всіх складових грошового забезпечення, які не мали разового характеру;
- визнати протиправною дію в/ч НОМЕР_1 щодо нарахування і виплати ОСОБА_1 грошового забезпечення з 01.03.2018 до 24.10.2018 без урахування 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня відповідного календарного року, відповідно до п. 1 Примітки Додатку 1 та Примітки Додатку 14 до постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб  рядового і начальницького складу та деяких інших осіб";
- стягнути з в/ч  НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 заборгованість з виплат індексації грошового забезпечення за період служби з 25.03.2015 по 24.10.2018 у розмірі 94 866,31 грн.;
- стягнути з в/ч НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 заборгованість з виплати посадового окладу, окладу за військове звання, надбавки за вислугу років, надбавки за особливості проходження служби, премії за період з 01.03.2018 по 24.10.2018 у розмірі 3 878,72 грн.;
- стягнути з в/ч НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 заборгованість з виплати компенсації за невикористані дні додаткової оплачуваної відпустки як учаснику бойових дій у розмірі 19 282,72 грн.;
- стягнути з в/ч  НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку з 24.10.2018 по 25.07.2020 у розмірі 395 328,00 грн.;
- зобов`язати в/ч НОМЕР_1 нарахувати і виплатити на користь ОСОБА_1 суму компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати індексації грошового забезпечення, недоплаченого грошового забезпечення та компенсації невикористаної додаткової відпустки при звільненні.
Житомирський окружний адміністративний суд в задоволенні позову відмовив. судове рішення мотивоване тим, що 
Не погоджуючись з рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального права просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги. 
Аргументами на підтвердження вимог скарги зазначає, що відповідачем йому була невірно нарахована і виплачена індексація грошового забезпечення за період з 01.12.2015 по день звільнення.\
Зазначає, що згідно п. 10-2 Порядку № 1078, листа Мінсоцполітики від 28.04.2016 № 201/10/1.37-16 базовим місяцем для обчислення індексації з 25.03.2015 є місяць зарахування на службу (березень 2015 року), а з 01.12.2015 по 01.03.2018 базовим місяцем є січень 2008 року, коли в останні було підвищено посадові оклади військовослужбовцям за посадою, яку він обіймав; при підвищенні грошового забезпечення з березня 2018 року, сума підвищення доходу була меншою суми індексації за березень 2018 року, розрахованої з урахуванням базового місяця січень 2008 року.
Вважає, що з 01.03.2018 по день звільнення йому протиправно нараховувалось та виплачувалось грошове забезпечення без урахування 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня відповідного календарного року, відповідно до п. 1 Приміток Додатків 1, 14 до постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704.

Згідно з положеннями ч. 3  ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства  України (далі-КАС України), суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Виходячи з приписів ст. 311 КАС України, вищезазначена апеляційна скарга розглядається в порядку письмового провадження.
Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що позивач проходив військову службу за контрактом у 1 прикордонному загоні Донецько-Луганського регіонального управління Державної прикордонної служби України, зі списків особового складу якої був виключений з 24.10.2018, як звільнений у запас.
Вважаючи, що йому не в повному обсязі нараховувались та виплачені військовою частиною НОМЕР_1 індексація грошового забезпечення, щомісячне грошове забезпечення та грошова компенсація за невикористану додаткову відпустку, як учаснику бойових дій, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом. Відповідно до позовної заяви, основними вимогами є:
- визнати протиправною дію в/ч НОМЕР_1 щодо нарахування і виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення з 01.12.2015 року без застосування базового місяця січня 2008 року, без врахування всіх складових грошового забезпечення, які не мали разового характеру;
- визнати протиправною дію в/ч НОМЕР_1 щодо нарахування і виплати ОСОБА_1 грошового забезпечення з 01.03.2018 до 24.10.2018 без урахування 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня відповідного календарного року, відповідно до п. 1 Примітки Додатку 1 та Примітки Додатку 14 до постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб     рядового і начальницького складу та деяких інших осіб".
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів враховує наступне.
Критерії, за якими адміністративний суд перевіряє рішення суб`єктів владних повноважень, визначені у ч. 2 ст. 2 КАС України.
Згідно частин першої, другої та третьої статті 242 КАС України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Крім того, ст.  2  та ч. 4 ст.  242 КАС України встановлюють, що судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Так, правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених  Конституцією України       гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України визначає Закон України «Про індексацію грошових доходів населення»  (далі також -   Закон № 1282-ХІІ).
Порядок проведення індексації грошових доходів населення визначається Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078 затверджений Порядок проведення індексації грошових доходів населення (далі - Порядок № 1078).
Згідно з п. 1-1 Порядку № 1078 (у редакції, чинній з 01.01.2015) підвищення грошових доходів громадян у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін.
Індексація грошових доходів населення проводиться у разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який встановлюється в розмірі 101 відсотка (з 01.01.2016 - 103 відсотка).
Індекс споживчих цін обчислюється Держстатом і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях.
Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений в абзаці другому цього пункту.
Згідно п. 10-2 Порядку № 1078, в редакції Постанови КМ № 1013 від 09.12.2015, яка  застосовується з 01.12.2015, для працівників, яких переведено на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі або організації, а також переведено на роботу на інше підприємство, в установу або організацію або в іншу місцевість та у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці у разі продовження такими працівниками роботи, для новоприйнятих працівників, а також для працівників, які використали відпустку для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та відпустку без збереження заробітної плати, передбачені законодавством про відпустки, обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення тарифної ставки (окладу), за посадою, яку займає працівник.
Отже, дана норма передбачає з якого місяця здійснюється обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації для певних працівників, які вказані в цьому пункті, а не для всіх.
Аналіз вказаних норм, свідчить про те, що дія п. 10-2 Порядку № 1078, в редакції Постанови КМ №1013 від 09.12.2015, яка застосовується з 01.12.2015, розповсюджується на працівників, яких після 30.11.2015 переведено на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі або організації, а також переведено на роботу на інше підприємство, в установу або організацію або в іншу місцевість та у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці у разі продовження такими працівниками роботи, на новоприйнятих після 30.11.2015 працівників, а також на працівників, які після 30.11.2015 використали відпустку для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та відпустку без збереження заробітної плати, передбачені законодавством про відпустки, і саме для таких працівників обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення тарифної ставки (окладу), за посадою, яку займає працівник.
Як встановлено судом першої інстанції, відповідно до матеріалів справи позивача після 30.11.2015 і до 01.03.2018 не переведено на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі або організації, а також не переведено на роботу на інше підприємство, в установу або організацію або в іншу місцевість та у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці у разі продовження такими працівниками роботи, не прийнято після 30.11.2015 і до 01.03.2018 на роботу, а також він після 30.11.2015 і до 01.03.2018 не використав відпустку для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та відпустку без збереження заробітної плати, передбачені законодавством про відпустки, п. 10-2 Порядку № 1078, в редакції Постанови КМ №1013 від 09.12.2015, яка застосовується з 01.12.2015, тому на нього у вказаний період не розповсюджується.
Враховуючи вищенаведене, а також положення п. 5 Порядку № 1078, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції щодо не підтвердження протиправності дій відповідача при нарахуванні та виплаті позивачу індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2018 по 24.10.2018.
Доводи апеляційної скарги з посиланням на інформацію викладену в листі Мінсоцполітики від 28.04.2016 № 201/10/1.37-16, колегія суддів вважає необґрунтованою оскільки  він не є нормативно-правовим актом.
Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції відносно неврахування відповідачем при обчисленні позивачу грошового забезпечення 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня відповідного календарного року, відповідно до п. 1 Примітки Додатку 1 та Примітки Додатку 14 до постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб    рядового і начальницького складу та деяких інших осіб", колегія суддів виходить з наступного.
Так, відповідно до частини 2 статті 9  Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (далі - Закон №2011-XII) до складу грошового забезпечення, окрім іншого, входять посадовий оклад та оклад за військовим званням.
Згілдно частини 4 статті 9 Закону №2011-XII, грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.
Разом з тим, порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України (абз. 2 ч. 4 ст. 9 Закону №2011-XII).
Водночас, постанова Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року №704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" (надалі - постанова №704), передбачала з 01.03.2018 збільшення розмірів посадових окладів та окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців.
При цьому, в первинній редакції постанови №704 приписи пункту четвертого та п. 1 Примітки Додатку 1 і Примітки Додатку до неї передбачали, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу повинні бути не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року.
Однак, в подальшому вказаний пункт 4 постанови №704 був змінений і викладений в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 №103, що набрав чинності з 01.03.2018. Внесеними змінами була виключена вимога що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу повинні бути не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року.
Як вірно зазначено судом першої інстанції не відображення таких змін, внесених постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 №103, в п. 1 Примітки Додатку 1 та Примітки Додатку 14 постанови №704 є  недоліком вказаного нормативно-правового акту і не може впливати на визначення у відповідності до законів України розмірів посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців.
За змістом пункту 3 розділу II "Прикінцеві та перехідні положення Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 6 грудня 2016 року N 1774-VIII мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат; до внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується в розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого на 01 січня календарного року, починаючи з 01 січня 2017 року.
Аналогічні вимоги щодо визначення розмірів посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу містяться в Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України, затвердженій Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 25.06.2018 №558.
При цьому, згідно висновків Великої Палати Верховного Суду, які викладені у постанові від 11.12.2019 у справі №240/4946/18, щодо застосування норм права, а саме п. 3 розд. ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 06.12.2016  №1774-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України», за якою після набрання чинності цим Законом   положення нормативно-правових актів щодо обчислення виплат у процентному співвідношенні до мінімальної заробітної плати застосуванню не підлягають.
Оскільки норма пункту 3  розділу ІІ Закону України від 06.12.2016 № 1774-VІІІ  не втратила чинності і за юридичною силою є вищою за положення пункту 4 Постанови № 704, у редакції до внесення змін Постановою № 103, а також додатків 1, 12, 13, 14 Постанови № 704, колегія суддів   не вбачає правових підстав   для обчислення розміру окладу за посадою позивача та окладу за військовим званням   із використанням величини мінімальної заробітної плати, а не прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня календарного року.
З огляду на викладене колегія суддів приходить до висновку про те, що згідно з Постановою № 704 розрахунковою величиною для визначення розмірів посадових окладів та окладів за спеціальним (військовим) званням, як складових грошового забезпечення військовослужбовців, що проходять військову службу,  є саме розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, визначений   законом  на 01 січня 2018 року, а мінімальна заробітна плата (чи її частина) для розрахунків розмірів цих окладів не застосовується.
Таким чином, на думку колегії суддів апеляційної інстанції, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку  про відмову в задоволенні позовних вимог. 
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення – без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а  рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 02 жовтня 2020 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий	 	 	Смілянець Е. С.	
 	 	 	 	
Судді	 	   	Сапальова Т.В.    Капустинський М.М.