Справа № 297/1925/20

П О С Т А Н О В А
Іменем України

        21 січня 2021 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі

головуючого                                судді КОНДОРА Р.Ю.
суддів                                        СОБОСЛОЯ Г.Г., МАЦУНИЧА М.В.

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Ужгороді апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Закарпатгаз Збут» на ухвалу судді Берегівського районного суду Михайлишина В.М. від 24 вересня 2020 року, повний текст якої складено 24 вересня 2020 року, у цивільній справі № 297/1925/20 про відмову у видачі судового наказу про стягнення заборгованості за спожитий природний газ із ОСОБА_1 за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Закарпатгаз Збут», -

встановив:

ТОВ «Закарпатгаз Збут» оскаржило ухвалу судді Берегівського районного суду від 24.09.2020, якою було відмовлено у видачі судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за спожитий природний газ за заявою Товариства, поданою до суду 15.09.2020.
Як зазначається в апеляційній скарзі, суддя суду першої інстанції постановив ухвалу з порушенням норм матеріального та процесуального права.
Так, суддя не врахував, що відповідно до положень ст.ст. 633, 634, 641, 642 ЦК України, Правил постачання природного газу, затверджених постановою НКРЕКП від 30.09.2015 № 2496, Типового договору постачання природного газу побутовим споживачам, затвердженого постановою НКРЕКП від 30.09.2015 № 2500, споживач природного газу за адресою: АДРЕСА_1 ОСОБА_1 приєдналася до цього публічного договору, про що свідчить підтверджене доказами фактичне споживання природного газу. Тож відсутність підписаної споживачем заяви-приєднання до Типового договору постачання природного газу не свідчить про те, що публічний договір не був укладений і не може слугувати підставою для відмови у видачі судового наказу.
Заявник надав суду документи, які підтверджують пред`явлену вимогу про сплату боргу (фінансовий стан абонента, фото лічильника тощо). Вказуючи, що до заяви не додані копії інших документів, суддя не вказав, про які саме документи йдеться. Твердження про нечитабельність доданого до заяви договору є суб`єктивною думкою судді. Копії такої публікації договору додавалися заявником і в інших справах і зауважень не викликали. Публікація договору в газеті «Новини Закарпаття» була додана до заяви з метою підтвердження факту повідомлення споживачів про наявність такого договору у грудні 2015 року, а не на час подання заяви про видачу судового наказу.
Про необ`єктивність та упередженість судді свідчить, на думку апелента, також те, що суддя називає заявника позивачем, висловив необґрунтовані претензії до доданих до заяви доказів, відмовляє без дослідження обставин по суті у видачі судових наказів і за іншими заявами Товариства, вчиняє процесуальні порушення й в інших аналогічних справах за заявами Товариства.
Посилаючись на ці обставини, на відмову у видачі судового наказу з формальних, необґрунтованих підстав, ТОВ «Закарпатгаз Збут» просить ухвалу судді скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи скарги, перевіривши матеріали справи, суд приходить до такого.

15.09.2020 ТОВ «Закарпатгаз Збут» подало до Берегівського районного суду заяву про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за спожитий природний газ, де 12337,25 грн основний борг, 31,43 грн нараховані 3% річних (а.с. 1-3).

До заяви Товариство додало, зокрема, ксерокопію з публікації в газеті «Новини Закарпаття» № 144 (4461) від 22.12.2015 Типового договору постачання природного газу побутовим споживачам (а.с. 6). Якість наданої суду копії указаної публікації вкрай незадовільна, прочитати дрібний, розпливчастий і частково відсутній текст об`ємного договору, скопійованого п`ятьма блоками у вигляді 14 колонок тексту в газетному форматі на один (!) аркуш формату А4, неможливо.

Стаття 163 ЦПК України встановлює вимоги до форми і змісту заяви про видачу судового наказу, які передбачають, серед іншого, що в заяві повинен бути зазначений  перелік доказів, якими заявник обґрунтовує обставини, на яких ґрунтуються його вимоги (ч. 2 п. 5), до заяви додаються копія договору, укладеного в письмовій формі, за яким пред`явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості, інші документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги (ч. 3 п.п. 3, 4).

Суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заява подана з порушеннями вимог ст. 163 ЦПК України (ст. 165 ч. 1 п. 1 ЦПК України).

Заяву про видачу судового наказу за грошовою вимогою Товариство обґрунтовувало тим, що ОСОБА_1 є споживачем природного газу за адресою: АДРЕСА_1 , який постачається на підставі Типового договору постачання природного газу побутовим споживачам, і заборгувала за газ. Вищевказану публікацію в газеті заявник подав суду в якості доказу існування таких договірних відносин і зазначив її в додатку (а.с. 3). Тобто, заявник сам однозначно кваліфікував надану ним публікацію тексту договору письмовим доказом.

У силу вимог ст. 2 ч. 3 п. 11, ст. 3 ч. 1, ст. 4 ч. 1, ст. 43 ч. 2 п.п. 1, 2, 4, ст. 44, ст. 81 ч.ч. 1, 5, ст. 83 ч.ч. 1, 2, ст. 95 ч.ч. 1, 2 ЦПК України, з урахуванням наведених вище положень цивільного процесуального закону, особа, яка звертається до суду по видачу судового наказу, може зробити це не в будь-який спосіб, а в той, що передбачений законом, зобов`язана подати суду всі наявні в неї письмові докази, зобов`язана виявляти повагу до суду та до інших учасників процесу, повинна діяти добросовісно, зобов`язана не зловживати процесуальними правами в будь-який спосіб.

Письмовий доказ повинен бути належної якості з метою його використання в цивільному процесі, неможливість прочитати, ідентифікувати текст, з метою доведення якого до суду подається письмовий доказ, рівнозначна відсутності доказу. Зокрема, неналежна якість копії договору унеможливлює встановлення його умов, ґрунтуючись на яких заявник звертається до суду по видачу судового наказу. Тим часом, саме такі обставини мали місце і правильно були встановлені суддею суду першої інстанції в ухвалі від 24.09.2020, якою внаслідок невідповідності заяви про видачу судового наказу вимогам статті 163 ЦПК України у видачі наказу було відмовлено на підставі ст. 165 ч. 1 п. 1 цього Кодексу (а.с. 11).

В силу своєї специфіки наказне провадження передбачає спрощене, швидке вирішення питання, із яким звернувся до суду заявник, що, втім, врівноважується вимогами до форми і порядку такого звернення. Саме дотримання формалізованої процедури звернення особи по видачу судового наказу уможливлює вирішення в наказному провадженні відповідної заяви по суті. Специфіка наказного провадження в межах цивільного процесуального закону, який, власне, передбачає сукупність обов`язкових формалізованих процедур, що забезпечують законний розгляд цивільних справ, відображена в Розділі ІІ ЦПК України.

Обов`язок подати суду всі наявні і в належній формі докази покладається саме на заявника. Саме заявник виконує цей процесуальний обов`язок, вільно розпоряджається своїми процесуальними правами та несе ризик наслідків за вчинення чи невчинення процесуальних дій (ст. 12 ч. 4, ст. 13 ч.ч. 1, 2, 3 та інші норми ЦПК України). У справі відсутні докази наявності будь-яких перешкод для заявника надати відповідний документ суду та іншому учаснику процесу.

Наведені обставини є достатніми для відмови у видачі судового наказу. Апеляційна скарга не містить доводів, які б спростовували по суті висновок судді суду першої інстанції щодо якості письмового доказу, який, на думку заявника, відображає умови укладеного договору. Посилання на рух інших цивільних справ у цьому контексті неприйнятне.

Належна оцінка інших обставин, доказів, якими обґрунтовувалася дана заява про видачу судового наказу, можлива з урахуванням наявності договору, з`ясування умов, на яких виникли відповідні правовідносини. Міркування апелянта про порушення норм цивільного процесуального закону, яких начебто припустився суддя суду першої інстанції вирішуючи інші заяви Товариства, не можуть бути предметом оцінки в цій справі, не мають у ній правового значення та не спростовують вищевикладеного.

Відтак, ухвалу про відмову у видачі судового наказу постановлено з додержанням вимог закону, чого доводи апеляції не спростовують, тому на підставі ст. 375 ЦПК України апеляцію слід залишити без задоволення, а судове рішення - без змін.

Керуючись ст. 374 ч. 1 п. 1, ст.ст. 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд -

постановив:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Закарпатгаз Збут» залишити без задоволення, а ухвалу судді Берегівського районного суду від 24 вересня 2020 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, який є днем складення повного судового рішення, і оскарженню не підлягає.

Судді