Справа № 165/1895/20 	Головуючий у 1 інстанції: Василюк А. В. 	
Провадження № 22-ц/802/229/21  Категорія: 44 	  Доповідач: Здрилюк  О. І.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
       
17 лютого 2021 року                                                  місто Луцьк
               
Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді Здрилюк О.І.,
суддів - Бовчалюк З.А., Шевчук Л.Я.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Передпускова дирекція шахти №10 «Нововолинська» про відшкодування моральної шкоди, за апеляційною скаргою відповідача – Державного підприємства «Передпускова дирекція шахти №10 «Нововолинська» на рішення Нововолинського міського суду Волинської області від 11 грудня 2020 року,

                                         В С Т А Н О В И В :
У липні 2020 року  ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом, який мотивує тим, що тривалий час працював у ДП «Передпускова дирекція шахти №10 «Нововолинська». Внаслідок шкідливих підземних умов праці він отримав низку професійних захворювань: хронічний бронхіт ІІ ст., фаза затихаючого загострення, прикореневий пневмофіброз, ЛН І-ІІ ст., хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість ІІ (легкого) ступеня. Також у нього діагностовано супутні хвороби: гіпертонічна хвороба ІІ ст., дифузний кардіосклероз, люмбалгія. 
Згідно довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках серії 12ААА №021178 від 01 лютого 2019 року він втратив 40% професійної працездатності.
Згідно акту розслідування, складеного за формою П-4 06 січня 2017 року,  причиною виникнення таких захворювань стало фізичне навантаження, пил, шум, несприятливий мікроклімат, довготривала робота в шкідливих умовах. 
Оскільки захворювання виникло при виконанні ним своїх трудових обов`язків і заподіяна йому шкода випливає з трудових відносин, то вважає, що вона має відшкодовуватися роботодавцем, який не створив безпечних умов праці. 
Завдана моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких він зазнав у зв`язку із отриманням професійних захворювань, змушений постійно лікуватися та оздоровлюватися, є обмеженим у фізичних можливостях, що суттєво вплинуло на повсякденний спосіб життя, зменшилося матеріальне забезпечення сім`ї із-за неможливості продовження трудової діяльності. Постійний фізичний дискомфорт та незручність у рухах і диханні, здатності добре чути вплинуло і на ведення підсобного господарства.
Ураховуючи наведене, а також характер і ступінь моральних страждань, завданих йому внаслідок ушкодження здоров`я, просив стягнути з відповідача 84720 грн. моральної шкоди та 2000 грн. витрат на професійну правничу допомогу.
Рішенням Нововолинського міського суду Волинської області від 11 грудня 2020 року позов задоволено частково. 
Стягнуто з Державного підприємства «Передпускова дирекція шахти №10 «Нововолинська» на користь ОСОБА_1 70000 грн.  моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я на виробництві та 1660 грн. витрат на професійну правничу допомогу.
Стягнуто з Державного підприємства «Передпускова дирекція шахти №10 «Нововолинська» в дохід держави 840,80 грн. судового збору.
В апеляційній скарзі відповідач – Державне підприємство «Передпускова дирекція шахти №10 «Нововолинська», посилаючись на неповне з`ясування судом обставин справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить скасувати це рішення та ухвалити нове – про відмову в позові.
При цьому вказує, що факт спричинення відповідачем моральної шкоди є недоведеним, прямої вини підприємства у отриманні позивачем шкоди здоров`ю не було встановлено. Специфіка роботи в шахті передбачає високий рівень шкідливих факторів на робочому місці працівників, що підвищує можливість отримання ними професійних захворювань та втрати працездатності. Позивачу згідно довідки МСЕК не встановлений факт спричинення моральної шкоди. Позивач не надав документів, що підтверджують душевні страждання. Визначення вартості здійснення дій щодо реабілітації постраждалої особи та повернення її у первісний стан може бути способом конвертації душевних страждань у грошову суму. Таку оцінку з урахуванням переліку та тривалості реабілітаційних заходів, їх інтенсивності з найбільшою точністю може здійснити спеціаліст відповідної галузі – психології. У даному випадку оцінці відповідним спеціалістом підлягає психофізіологічний та матеріальний стан потерпілого, а саме з`ясовуються характеристики особи потерпілого до та після того, як особа зазнала моральної шкоди. Встановлюються зміни, які відбулися у поведінці, життєвих зв`язках, цінностях, моральних якостях та понесених майнових втратах. Джерелами отримання вказаної інформації може бути лікарський висновок, експертний висновок та інше. Сам лише факт порушення прав позивача не може слугувати виключною підставою для стягнення моральної шкоди. Суд першої інстанції не врахував, що при проходженні останніх трьох років перед звільненням медичних оглядів позивачу ставились заключення, що він здоровий. Також не взято до уваги, що відповідно до інформаційної довідки про умови праці працівника при підозрі в нього професійного захворювання, лише 39% часу всіх шкідливих умов праці, під які підпадав ОСОБА_1 були на ДП «Передпускова дирекція шахти №10 «Нововолинська».
У відзиві на апеляційну скаргу позивач ОСОБА_1 , посилаючись на її безпідставність та законність і обґрунтованість судового рішення, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.
Відповідно до вимог ч.13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України справу розглянуто без повідомлення учасників справи.
Згідно з ч.5 ст.268, ст.381 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду, апеляційний суд доходить висновку, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, а рішення суду змінити з таких підстав.
Судом встановлено, що з 2008 року позивач ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з відповідачем ДП «Передпускова дирекція шахти №10 «Нововолинська», звільнившись 31 жовтня 2016 року за власним бажанням. Загальний стаж його роботи в умовах впливу шкідливих факторів склав 27 років та 6 місяців, а у відповідача – 8 років 9 місяців (а.с.6-7).
22 грудня 2016 року складено повідомлення про наявність у позивача професійного захворювання за формою П-3 і цього ж числа ДУ «Інститут медицини праці Національної академії медичних наук України» надав медичний висновок ЦЛЕК за №3/86 про наявність професійного захворювання у позивача (а.с.13, 14).
26 грудня 2016 року позивач отримав виписку зі своєї медичної карти, де зазначався остаточний діагноз: хронічний бронхіт ІІ ступеню, фаза затихаючого загострення, прикореневий пневмофіброз, ЛН І-ІІ ст., хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість ІІ (легкого) ступеня. Також діагностовано супутні хвороби: гіпертонічна хвороба ІІ ст., дифузний кардіосклероз, люмбалгія (а.с.15). 
Згідно копії акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання за формою П-4 від 06.01.2017 причиною виникнення у ОСОБА_1 професійних захворювань стало: пил, шум, фізичне навантаження та несприятливий мікроклімат. По гігієнічній характеристиці умов праці професії, які обіймав позивач відносяться до робіт 3-го класу по факторам шкідливості. Враховуючи рівні шкідливих виробничих факторів на робочому місці працівника та стаж роботи, позивач значно перевищив допустимі величини тривалості робочого часу (в роках), передбачені Державними санітарними правилами та нормами «Підприємства вугільної промисловості» ДСП 3.3.1.095-2002» (а.с.16-17). 
Відповідно до довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності серії 12ААА №021178 від 01.02.2019 позивач ОСОБА_1 втратив 40% професійної працездатності (25% – по хронічному бронхіту, 15% – по приглухуватості) (а.с.18).
Згідно зі статтею 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.
Статтею 4 Закону України «Про охорону праці» визначено, що державна політика в галузі охорони праці базується, зокрема, на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці, соціального захисту працівників, повного відшкодування особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань.
Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.
Згідно зі ст. 173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.
У відповідності зі ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.
Конституційний Суд України у своєму рішенні від 08.10.2008 №20-рп/2008 також роз`яснив про право застрахованих громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця).
Як зазначено у пункті 4.1. Рішення Конституційного Суду України від 27.01.2004 у справі №1-9/2004, ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, спричинюють йому моральні та фізичні страждання.  
Частиною 3 статті 23 ЦК України передбачено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
У відповідності зі ст.ст. 23, 1167 ЦК України моральна шкода потерпілого внаслідок профзахворювання полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з ушкодженням здоров`я.
Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховуються характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотних вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках.
Добровільність виконання позивачем робіт у шкідливих умовах праці не знімає з відповідача обов`язку виконати вимоги ч. 2 ст. 153 КЗпП України та ст.13 Закону України «Про охорону праці» й нести відповідальність за їх невиконання у вставленому законом порядку.
Доводи апеляційної скарги щодо відсутності причинного зв`язку між завданою позивачу шкодою і протиправною поведінкою відповідача відхиляються апеляційним судом, оскільки, як вбачається з аналізу норм ч. 2 ст. 153, ст. 73, ч. 1 ст. 237-1 КЗпП України до юридичного складу, який є підставою правовідносин по відшкодуванню моральної шкоди входять моральні страждання працівника або втрата нормальних життєвих зв`язків, або необхідність для працівника додаткових зусиль для організації свого життя. При цьому, вина власника не названа серед юридичних фактів, які входять до такого юридичного складу.
Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.
Виходячи із наведених вище обставин, апеляційний суд доходить висновку, що позивачу ОСОБА_1 завдано моральну шкоду і він має право на її відшкодування.
Приймаючи до уваги встановлені при розгляді справи безспірні обставини, а саме факт отримання позивачем професійного захворювання, яке призвело до  втрати професійної працездатності 40%, необхідність лікування, суд апеляційної інстанції погоджується, що професійне захворювання зумовило порушення нормальних життєвих зв`язків позивача, негативно відбилося на його фізичному та психологічному стані, змусило його змінити спосіб життя і, таким чином, позивачу завдана моральна шкода. 
Разом із тим, позивачем не надано доказів, які б підтверджували заподіяння моральної шкоди у розмірі 84720 грн..
Суд апеляційної інстанції, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, ураховуючи конкретні обставини по справі визначає розмір відшкодування моральної шкоди. 
Так, апеляційний суд бере до уваги тяжкість завданої позивачеві моральної шкоди, глибину, тривалість, інтенсивність та характер моральних і фізичних страждань, стан здоров`я позивача, тяжкість професійного захворювання, настання у зв`язку з цим негативних змін у житті, необхідність лікування, втрату у зв`язку з цим життєвих зв`язків, істотність вимушених змін у життєвих стосунках, що вимагає додаткових зусиль для організації свого життя, обсяг втрати позивачем працездатності унаслідок профзахворювання, а також відсутність у позивача інвалідності. Відповідно до інформаційної довідки про умови праці працівника при підозрі в нього професійного захворювання, лише 32% часу всіх шкідливих умов праці, під які підпадав ОСОБА_1 були на ДП «Передпускова дирекція шахти №10 «Нововолинська». При прийнятті на роботу позивач у заяві від 19.02.2008 зазначив про ознайомлення із наявністю небезпечних та шкідливих виробничих факторів, можливими наслідками їх впливу на здоров`я та погодився із цим (а.с.35). При проходженні періодичних медичних оглядів у 2013, 2014, 2015 роках у висновках комісії про стан здоров`я позивача зазначено – здоровий (а.с.39-41), а вперше виявлено бронхіт у 2002 році (а.с.14), тобто до влаштування на підприємство у відповідача.
Суд першої інстанції не звернув на зазначене увагу, не дав оцінки наданим сторонами доказам, не урахував, що позивач з 1989 року (протягом 18 років 7 місяців) працював в умовах впливу шкідливих речовин на інших підприємствах, тривалість роботи у відповідача 8 років 9 місяців (а.с.16-зворот). 
Ураховуючи наведені обставини, на підставі ст.ст. 374, 376 ЦПК України апеляційний суд доходить висновку про необхідність змінити рішення суду, зменшивши розмір моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню відповідачем позивачу до 20000 грн..
Доводи апеляційної скарги не дають підстав для ухвалення судового рішення про відмову у позові. 
Відповідно до вимог ч.13 ст.141 ЦПК України зміні підлягає також рішення в частині розподілу судових витрат за надання професійної правничої допомоги – пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки до задоволення підлягає 23,6% від заявлених вимог, то такий же розмір судових витрат підлягає стягненню на користь позивача.
Згідно з ч. 3 ст. 389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах (ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб) не підлягають касаційному оскарженню, крім випадків, визначених у п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, а саме, якщо: 
а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;
б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;
в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;
г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Керуючись ст.ст.268 ч.ч.4, 5, 367, 369, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, суд         
                                  П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу відповідача – Державного підприємства «Передпускова дирекція шахти №10 «Нововолинська» задовольнити частково.
Рішення Нововолинського міського суду Волинської області від 11 грудня 2020 року в частині визначення розміру моральної шкоди та витрат за професійну правничу допомогу змінити.
Стягнути з Державного підприємства «Передпускова дирекція шахти №10 «Нововолинська» на користь ОСОБА_1 20000 (двадцять тисяч) грн. моральної шкоди та 472 (чотириста сімдесят дві) грн. витрат на професійну правничу допомогу.
У решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених у п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Головуючий – суддя

Судді