ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

17 березня 2021 р.	м.Одеса	Справа № 400/1483/20	
Головуючий в 1 інстанції: Мороз А. О.
          
Колегія суддів: П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі: 
головуючої судді:  Шевчук О.А.
суддів: Бойка А.В. ,  Федусика А.Г. 

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 18 вересня 2020 року, ухвалене в порядку письмового провадження в м. Миколаєві, по справі за позовною заявою ОСОБА_1 до   Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, - 

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2020 року позивач звернулась до суду з позовною заявою до відповідача, в якій, з урахуванням уточнених позовних вимог, просила скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області № 262/03.20р.;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області призначити та виплатити з 10.03.2020 року ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2, відповідно до п. "б" ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" в редакції, визначеній рішенням Конституційного Суду України № 1-р/2020;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення. 
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що по досягненню нею 50-річного віку, 10.03.2020 року вона звернулась до відповідача з заявою про призначення пенсії на пільгових умовах за списком № 2 відповідно до п. "б" ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" № 1788-XII від 05.11.1991 року (надалі - Закон № 1788), до якої надала усі необхідні документи. Рішенням відповідача від 18.03.2020 року № 262/03.20р. їй відмовлено у призначенні пенсії на пільгових умовах, з посиланням на те, що позивачка не досягла передбаченого п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" № 1058-ІV від 09.07.2003 р. пенсійного віку (надалі - Закон № 1058). Позивач посилаючись на прийняте Конституційним Судом України рішення № 1-р/2020 від 23.01.2020 року, яким встановлено застосування положень пункту "б" ст. 13 Закону № 1788-XII в редакції до внесення змін Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 року № 213-VIII, для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, вважає, що за наявності необхідної кількості загального та пільгового стажу, вона має право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах по досягненню 50-річного віку, у зв`язку із чим, рішення відповідача, яким їй було відмовлено у призначенні пенсії, є незаконним та таким, що підлягає скасуванню.
Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 18 вересня 2020 року позов задоволено. 
Не погоджуючись з таким рішенням відповідач надав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Доводами апеляційної скарги зазначено, що необхідними умовами призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 відповідно до пункту "б" частини 1 статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" є: вік - 50 років та стаж роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах станом на 11.10.2017 року (дата набрання чинності Законом України від 03.10.2017 № 2148-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій") . Закон № 1058 та Закон України від 03.10.2017 № 2148-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" є чинними, їх положення не визнано неконституційними, тому Рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 №1-р/2020 впливає на право призначення пенсії на пільгових умовах, яке виникло до 11.10.2017 року. Позивачу виповнилось 50 років - 27.02.2020 року, а тому умови призначення їй пільгової пенсії мають визначатися на підставі Закону № 1058, а не на підставі пункту "б" ч. 1 статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення", оскільки вона не досягла 50 років до 11.10.2017 (дата набрання чинності змін до Закону №1058). Таким чином, на думку апелянта, суд першої інстанції безпідставно застосував до даних правовідносин Рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 року № 1-р/2020 та п. «б» ч.І ст. 13 Закону № 1788, що призвело до винесення помилкового судового рішення.
Відзиву на апеляційну скаргу позивачем до суду не надано.
Відповідно до п.3 ч.6 ст.12 КАС України дана справа відноситься до категорії незначної складності.
Відповідно до п.2 ч.1 ст. 263 КАС України суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи щодо: оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.
Згідно з ч.1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: 1) відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю; 2) неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання; 3) подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що позивач 10.03.2020 року звернулась до відповідача з заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2, відповідно до п. "б" ст. 13 Закону № 1058.
Відповідач рішенням про відмову в призначенні пенсії за віком від 18.03.2020 року № 262/03.20р. відмовив позивачу в призначенні пенсії, оскільки вона не досягла необхідного пенсійного віку 55 років, який передбачений ч. 2 ст. 114 Закону № 1058 (а. с. 14-15).
Згідно рішення, страховий стаж роботи позивачки за списком № 2 складає 10 років 8 днів.
Загальний стаж складає 29 років 15 днів.
Таким чином, позивачка має передбачений нормами п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону № 1058-ІV страховий стаж (як загальний так і пільговий - за списком № 2), з чим погоджується відповідач.
Суд дійшов висновку, що спірним питанням є досягнення позивачкою пенсійного віку. Питання щодо наявності достатнього страхового стажу суд у цьому спорі не досліджує, оскільки пенсійний орган дійшов до висновку, що позивачка має передбачений нормами п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону № 1058-ІV страховий стаж (як загальний так і пільговий за списком № 2) і спір з цього приводу відсутній.
Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що враховуючи те, що 50-річного віку позивачка досягла ІНФОРМАЦІЯ_1 , із заявою про призначення пенсії звернулася 10.03.2020 року, має стаж роботи більше ніж 29 років, з них за списком № 2 понад 10 років, що є достатнім стажем за Законом № 1788 та Законом № 1058, працювала повний робочий день на роботі за списком № 2, суд прийшов до висновку, що вона має право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах з дати звернення - 10.03.2020 року, тому оскаржуване рішення є протиправним та підлягає скасуванню.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Частиною 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені   Конституцією   та законами України.
Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Відповідно до ст. 13 Закону № 1788, в редакції до внесення змін Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 № 213-VIII (надалі - Закон № 213), серед іншого, на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи:
б) працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
Законом № 213 внесено зміни у вищевказані приписи ст. 13 Закону № 1788, а саме: "на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: б) працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах."
Згідно з Прикінцевими положеннями Закону № 213, цей Закон набирає чинності з 01.04.2015 року.
Виходячи з наведеного, після внесення змін Законом № 213 до Закону № 1788, пенсійний вік жінок зайнятих повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць, був збільшений з 50 до 55 років.
Разом із тим, Конституційний Суд України рішенням від 23.01.2020 року № 1-р/2020 справа № 1-5/2018(746/15) визнав такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), серед іншого, статтю 13 Закону № 1788-XII із змінами, внесеними Законом № 213.
Стаття 13, серед іншого, Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 5 листопада 1991 року № 1788-XII зі змінами, внесеними Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року № 213-VIII, визнана неконституційною, втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.
Застосуванню підлягають серед іншого, стаття 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 5 листопада 1991 року № 1788-XII в редакції до внесення змін Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року № 213-VIII для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме: "На пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи:
б) працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах".
Конституційний Суд України у цьому рішенні зазначив, що зміни внесені у статтю 13 Закону № 1788 вплинули на очікування осіб стосовно настання юридичних наслідків, пов`язаних із реалізацією права виходу на пенсію.
Особи, що належать до певної категорії працівників, були учасниками правовідносин, у яких вони об`єктивно передбачали настання відповідних наслідків, а саме призначення пенсій, тобто їх легітимні очікування були пов`язані саме з положеннями Закону № 1788 у редакції до внесення змін Законом № 213. Отже, зміна умов призначення пенсій особам, які належать до певної категорії працівників, з урахуванням наявності відповідного стажу роботи, призвела до такого нормативного регулювання призначення пенсій, яке суттєво вплинуло на очікування вказаних осіб, погіршило їх юридичне становище стосовно права на призначення пенсій, що має реалізовуватися при зміні нормативного регулювання лише у разі справедливого поліпшення умов праці та впевненості у настанні відповідних юридичних наслідків, пов`язаних із реалізацією права виходу на пенсію.
Таким чином, зокрема стаття 13 Закону № 1788 з змінами, внесеними Законом № 213, якими передбачено поетапне підвищення на 5 років віку виходу на пенсію на пільгових умовах з урахуванням відповідного стажу роботи, порушують легітимні очікування таких осіб, а отже, суперечать частині першій статті 8 Конституції України, тобто порушують принцип верховенства права, складовою якого є юридична визначеність.
З наведеного слідує, що з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення № 1-р/2020, тобто з 23.01.2020 р., вступають в дію положення ст. 13 Закону № 1788 в редакції до внесення змін Законом № 213 для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 45 Закону № 1058 пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку: пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.          
З огляду на вищезазначене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги є доведеними та обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню. 
На підставі вищевикладеного, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що рішення Миколаївського окружного адміністративного суду ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у зазначеному рішенні, у зв`язку з чим підстав для його скасування не вбачається. 
Відповідно до ч.1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -
ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області – залишити без задоволення.
Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 18 вересня 2020 року  – залишити без змін.
Відповідно до ст. 325-328 КАС України постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає крім випадків: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Головуючий суддя 	 	Шевчук О.А.	
Судді	    	Бойко А.В.    Федусик А.Г.