Справа № 759/16168/20                                                                                                                    Головуючий в суді І інстанції Войтенко Ю.В.
Провадження № 22ц-824/2195/2021                                                                                          Доповідач в суді ІІ інстанції Мельник Я.С.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 лютого 2021 року                                                                                                                                                   м. Київ
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: 
головуючого - Мельника Я.С.,
суддів: Матвієнко Ю.О., Поливач Л.Д.,
за участі секретаря Примушка О.В.,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 12 жовтня 2020 року у справі за заявою ОСОБА_2 , заінтересована особа - ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису,
ВСТАНОВИВ:
 
ОСОБА_2 звернулась до суду з заявою, в якій просила видати обмежувальний припис відносно ОСОБА_1 на строк 6 місяців, яким визначити наступні тимчасові обмеження його прав відносно ОСОБА_2 , а саме: заборонити наближення на 100 м до місця проживання ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 ; заборонити наближення на 100 м до місця тимчасового проживання ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_2 ; заборонити наближення на 100 м до місця роботи ОСОБА_2 за адресою: м.Київ, вул.Ежена Потьє, 20 ; заборонити наближення на 100 м до місць частого відвідування ОСОБА_2 , а саме до: спеціалізованої школи І-ІІІ ступенів №96 ім. О.К. Антонова за адресою: м.Київ, вул. Огарьова, 2, закладу дошкільної освіти №134 за адресою: м. Київ, вул. Генерала Вітрука, 17, дитячої музичної школи №22 за адресою: м.Київ, вул. Зодчих, 30А; заборонити ОСОБА_1 вести листування, телефонні переговори з ОСОБА_2 , або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. 
В обґрунтування заяви зазначала, що під час спільного проживання ОСОБА_1 постійно завдавав їй тілесних ушкоджень, принижував, внаслідок чого вона багато разів викликала поліції та неодноразово зверталась до лікарень за медичною допомогою. Постійні побиття стали підставою розриву відносин між подружжям, наразі, вони не ведуть спільного господарства, не проживають разом та не підтримують шлюбних стосунків. При цьому вказує, що ОСОБА_1 не залишає її у спокої та продовжує вчиняти фізичне, економічне та психологічне насильство. Вказує про існування на даний час кримінального провадження зареєстрованого в Єдиному реєстрі досудових розслідувань за № 12020105080000525 за ч.1 ст. 125 КК України щодо факту завдання тілесних ушкоджень, у якому вона має статус потерпілої. На підтвердження фактів завдання їй тілесних ушкоджень надає чисельні висновки експертних досліджень, останній з яких датовано 21 серпня 2020 року і який свідчить про завдання їй легких тілесних ушкоджень. 
Вказує, що ОСОБА_1 переслідує її на вулиці, в інших громадських місцях, зазначає, що боїться водити дітей до школи та виходити на роботу, вказує на неодноразові дзвінки та sms-повідомлення ОСОБА_1 на її номер, в яких ОСОБА_1 нецензурно висловлюється на її адресу, тому вважає себе особою, яка зазнала домашнього насильства, та з метою запобігання ризиків повторного вчинення насильства просила видати обмежувальний припис.
Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 12 жовтня 2020 року заяву задоволено частково, видано обмежувальний припис у вигляді заходів тимчасового обмеження прав ОСОБА_1 , поклавши на нього на строк 6 місяці такі обов`язки: заборонено ОСОБА_1 особисто перебувати за місцем роботи ОСОБА_2 , а також за місцем тимчасового проживання ОСОБА_2 , заборонено ОСОБА_1 вести листування, телефонні переговори з ОСОБА_2 , або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. В задоволенні інших вимог заяви - відмовлено.
 Не погодившись із цим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні заяви, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування судом усіх обставин справи.
У обґрунтування доводів апеляційної скарги зокрема вказує про те, що вимоги заявниці не підтверджені жодними належними і допустимими доказами, натомість судом не враховано наданих ним доказів про те, що саме він є постраждалим від психологічного насильства з боку ОСОБА_2 , через що вважає оскаржуване рішення необґрунтованим.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу залишити без задоволення з наступних підстав. 
Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що  матеріалами справи підтверджуються факти побиття ОСОБА_2 , з наданих в судовому засіданні пояснень учасників справи вбачається наявність конфлікту між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , стосунки між ними напружені і неприязні, та оскільки образливі слова, погрози були направлені на ігнорування почуттів  заявниці, які вона сприймала як реальні, то це свідчить про вчинення   ОСОБА_1   психологічного насильства в сім`ї по відношенню до ОСОБА_2 та про наявність обґрунтованих ризиків вчинення ОСОБА_1 домашнього насильства психологічного характеру щодо заявниці, тому суд приходить до висновку про необхідність видачі обмежувального припису відносно останнього у вигляді заборони ОСОБА_1 особисто перебувати за місцем роботи заявниці та за місцем її тимчасового проживання, а також заборони ОСОБА_1 вести листування, телефонні переговори з ОСОБА_2 , або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебувають у зареєстрованому шлюбі, від якого у них народилось двоє дітей: ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 .
В квартирі за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 .
При цьому, учасники справи визнають, що фактично, у вказаній квартирі проживає ОСОБА_1 .
Також учасники справи незаперечують наявність чисельних конфліктів між подружжям, при цьому, кожен заперечуює свою вину у вказаних конфліктах. ОСОБА_1 не визнає, що має якесь відношення до тілесних ушкоджень ОСОБА_2 . Вказані обставини наразі є предметом досудового розслідування. 
Так, згідно з положеннями ст. 350-1ЦПК України заява про видачу обмежувального припису подається до суду за місцем проживання (перебування) особи, яка постраждала від домашнього насильства або насильства за ознакою статі, а якщо зазначена особа перебуває у закладі, що належить до загальних чи спеціалізованих служб підтримки постраждалих осіб, - за місцезнаходженням цього закладу.
Заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником у випадках визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» (п.1 ч.1 ст. 350-2 ЦПК України).
Відповідно до ст. 350-6 ЦПК України розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні.
У разі задоволення заяви суд видає обмежувальний припис у вигляді одного чи декількох заходів тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство чи насильство за ознакою статі, передбачених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» або Законом України «Про забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків», на строк від одного до шести місяців.
Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» в ст. 1 надає наступні визначення:
домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.
психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.
фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.
Державна політика у сфері запобігання та протидії домашньому насильству спрямована на забезпечення комплексного інтегрованого підходу до подолання домашнього насильства, надання всебічної допомоги постраждалим особам та утвердження ненасильницького характеру приватних стосунків.
Основними напрямами реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству є: 1) запобігання домашньому насильству; 2) ефективне реагування на факти домашнього насильства шляхом запровадження механізму взаємодії суб`єктів, що здійснюють заходи у сфері запобігання та протидії домашньому насильству; 3) надання допомоги та захисту постраждалим особам, забезпечення відшкодування шкоди, завданої домашнім насильством; 4) належне розслідування фактів домашнього насильства, притягнення кривдників до передбаченої законом відповідальності та зміна їхньої поведінки (ст. 5 цього Закону).
Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.
Оцінка ризиків полягає в оцінюванні вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Оцінка ризиків має проводитись за факторами небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства шляхом відібрання свідчень від постраждалої від такого насильства особи, з`ясування обставин конфлікту та виявлення чинників і умов, які створюють або можуть створювати небезпеку для цієї особи. Фактори небезпеки (ризику) щодо вчинення домашнього насильства мають визначатися за результатами оцінки дій кривдника, які свідчать про ймовірність настання летальних наслідків у разі вчинення домашнього насильства та загальної оцінки ситуації вчинення домашнього насильства з метою виявлення вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті такої особи. 
Таким чином, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення у межах доводів і вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що місцевий суд правильно виходив з того, що матеріалами справи підтверджуються факти побиття відповідачем ОСОБА_2 , сторони постійно  конфліктують, стосунки між ними напружені і неприязні та оскільки образливі слова, погрози були направлені на ігнорування почуттів  заявниці, які вона сприймала як реальні, то це свідчить про вчинення   ОСОБА_1   психологічного насильства в сім`ї по відношенню до ОСОБА_2 , тому суд, з метою дотримання балансу між запобіганням ризикам повторного вчинення насильства відносно заявниці та дотриманням конституційних прав заінтересованої особи,  дійшов правильного висновку про наявність обґрунтованих ризиків вчинення ОСОБА_1 домашнього насильства психологічного характеру щодо заявниці та у наслідку ухвалив законне і обґрунтоване рішення про видачу обмежувального припису. 
При цьому, суд першої інстанції також правильно вказав, що згідно з положеннями Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи, а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях.
Доводи апелянта про те, що вимоги заявниці не підтверджені належними і достатніми доказами, спростовуються матеріалами справи.
Посилання апелянта на те, що саме він є постраждалим від домашнього насильства з боку ОСОБА_2 , колегія суддів відхиляє, оскільки ці обставини не є предметом розгляду даної справи, при цьому ОСОБА_1 не позбавлений можливості, у випадку наявності відповідних обставин, самостійно звернутися до суду із вимогами про видачу обмежувального припису щодо позивачки.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга та зміст оскаржуваного судового рішення не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції були допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які, відповідно до ст. 376 ЦПК України, могли б бути підставою для  його скасування, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а ухвалу місцевого суду - без змін.
 
Керуючись ст.ст. 374, 375 ЦПК України, суд - 
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Святошинського районного суду міста Києва від 12 жовтня 2020 року - без змін.
 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий:                               Судді: