Постанова 
Іменем України 
 
16 грудня 2020 року
м. Київ
справа № 404/7407/18
провадження № 51-4045км20
Верховний Суд колегією суддів Третьої  судової палати  Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                                                          ОСОБА_1 ,
суддів                                                                       ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю: 
секретаря судового засідання                          ОСОБА_4 ,
прокурора                                                               ОСОБА_5 
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді справи судом апеляційної інстанції, на вирок Кропивницького апеляційного суду від 10 серпня 2020 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12018120020006201, за обвинуваченням 
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця                          м. Кіровограда, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , жителя АДРЕСА_2 раніше судимого,
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України.
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Кіровського районного суду м. Кіровограда від 17 березня 2020 року                   ОСОБА_6 засуджено ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки. На підставі ст. 75 КК Українийого звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 2 роки, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.
  За вироком ОСОБА_6 визнано винуватим та засуджено за те, що він 17 липня 2018 року о 21:00 год, маючи умисел на заволодіння чужим майном, повторно на АДРЕСА_3 , із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, відкрито заволодів у ОСОБА_7 мобільним телефоном «Nokia C2-01», спричинивши потерпілому  матеріальну шкоду на 236, 67 грн.
  Крім того, ОСОБА_6 19 квітня 2019 року о 19.30 по вул. Є. Тельнова, 9-А у                        м. Кропивницькому повторно відкрито заволодів грошовими коштами ОСОБА_8 в сумі 1 000 грн., спричинивши потерпілому матеріальну шкоду на вказану суму.
  Кропивницьким апеляційним судом за апеляційною скаргою прокурора вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_6 у частині призначеного покарання скасовано та ухвалено новий вирок від 10 серпня 2020 року, яким вирішено ОСОБА_6 вважати засудженим за ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк                   4 роки. В іншій частині вирок місцевого суду залишено без зміни.
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі прокурор просить скасувати вирок апеляційного суду та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції. Зазначає, що апеляційний суд у порушення вимог статей 420, 374 КПК України, скасовуючи вирок місцевого суду в частині призначеного покарання, не призначив йому в резолютивній частині вироку покарання, а застосував формулювання «вважати засудженим».
Позиції учасників судового провадження
Прокурор підтримав касаційну скаргу. 
Інші учасники судового провадження були належним чином повідомлені про дату, час та місце касаційного розгляду, однак у судове засідання вони не з`явилися. Клопотань про його відкладення не надходило.
Мотиви Суду
Відповідно до ч. 2 ст. 433 КПКУкраїни суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні ним кримінального правопорушення, правильність кваліфікації його дій за ч. 2 ст. 186 КК України, вид та розмір призначеного покарання в поданій касаційній скарзі не оспорюються.
Що стосується твердження прокурора про відсутність у вироку апеляційного суду висновку щодо призначення винному покарання, то потрібно зазначити наступне.
Відповідно до п. 2 ч. 4 ст. 374 КПК України, в резолютивній частині вироку зазначаються у разі визнання особи винуватою, зокрема: рішення про визнання її винуватою у пред`явленому обвинуваченні та відповідні статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність; покарання, призначене за кожним з обвинувачень, визнаних судом доведеними, та остаточна міра покарання, обрана судом, тощо.
Наведених вимог закону апеляційним судом при ухваленні вироку щодо   ОСОБА_6  істотно порушено не було.
Із аналізу оскаржуваного вироку щодо ОСОБА_6 вбачається, що у цьому конкретному випадку суд апеляційної інстанції фактично погодився із видом та розміром призначеного засудженому покарання. 
Суд не погодився лише із рішенням місцевого суду про звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на підставі положень               ст. 75 КК України. Тобто покарання саме по собі апеляційним судом не змінювалося, воно залишилося тим самим, а з вироку місцевого суду було виключено висновок про можливість виправлення винного без ізоляції від суспільства.
За таких обставин, хоча суд касаційної інстанції й погоджується із тим, що застосування терміну «вважати засудженим» є некоректним для вироку, проте у цьому випадку колегія суддів не вважає, що це порушення є істотним, оскільки воно не впливає і не може вплинути на правильність судового рішення. Не навів доводів щодо цього у касаційній скарзі й прокурор.
При розгляді доводів касаційної скарги прокурора колегія суддів слідує позиціям, висловленим в постановах Верховного Суду № 51-574км19 від 12 вересня 2019 року, № 51-3773км19 від 26 листопада 2019 року.
Урахувавши наведене, касаційна скарга прокурора не підлягає задоволенню.
Керуючись статтями 434, 436, 441, 442 КПК України, Верховний Суд
ухвалив:
Вирок Кропивницького апеляційного суду від 10 серпня 2020 року щодо ОСОБА_6  залишити без зміни, а касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляд справи судом апеляційної інстанції,  без задоволення.  
Постанова Верховного Суду набирає законної сили з моменту проголошення,                                     є остаточною й оскарженню не підлягає.
 
Судді:
 
ОСОБА_1                                                  ОСОБА_2                                              ОСОБА_3