ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
31 березня 2021 р.	Справа № 520/17973/2020	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Жигилія С.П.,
Суддів: Любчич Л.В. ,  Перцової Т.С. ,
за участю: секретаря судового засідання - Губарєвої В.А.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення  Харківського окружного адміністративного суду від 26.01.2021 (суддя Волошин Д.А.; м. Харків) по справі № 520/17973/2020
за позовом ОСОБА_1        
до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), треті особи: Міністерство юстиції України, Приватний виконавець Бабенко Дмитро Анатолійович 
про визнання дій неправомірними та скасування постанови,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (надалі також - позивач, ОСОБА_2 ) звернулася до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) (надалі також - відповідач), в якому просила суд:
- визнати виконавчі дії старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Баранової Яни щодо відкриття виконавчого провадження № 63726512 - незаконними та неправомірними;
- скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження № 63726512, видану старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Барановою Яною від 30 листопада 2020 року.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 26 січня 2021 адміністративний позов ОСОБА_1 - залишено без задоволення.
Позивач не погодилась з рішенням суду першої інстанції та подала апеляційну скаргу в якій, посилаючись на його прийняття з порушенням норм матеріального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 26.01.2021 та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги позивач зазначає, що оскільки стягнення виконавчого збору було розпочате в період дії Закону України "Про виконавче провадження" № 606-XIV, положення якого передбачали стягнення виконавчого збору в розмірі 10 відсотків від фактично стягнутої суми, то під час закриття виконавчого провадження № 4303605 державний виконавець мала б вважати вимоги зі стягнення виконавчого збору задоволеними, адже зі стягнутої суми був сплачений збір 10%.  
Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу в якому, наполягаючи на законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.
Сторони в судове засідання суду апеляційної інстанції не з`явились, про дату, час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку.
Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для вирішення справи, а особиста участь сторін в судовому засіданні - не визнана судом обов`язковою, колегія суддів визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутності сторін, без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу у відповідності до ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши, в межах апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з таких підстав. 
Судом встановлено, що Дзержинським районним судом м. Харкова 09 жовтня 2013 року ухвалене рішення по цивільній справі № 2-747/11 (2/638/47/13) за позовом Публічного акціонерного товариства «Райфайзен Банк Аваль» в особі Харківської обласної дирекції ПАТ «Райфайзен Банк Аваль» до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитними договорами, яким позов Публічного акціонерного товариства «Райфайзен Банк Аваль» в особі Харківської обласної дирекції АТ «Райфайзен Банк Аваль» до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитними договорами – задоволено частково.
Дзержинським районним судом міста Харкова 31.03.2014 було видано виконавчий лист №2-747/11 (2/638/47/13).
За цим виконавчим листом Відділом примусового виконання рішень Управління ДВС ГТУЮ у Харківській області  було відкрито виконавче провадження № 43030605.
Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 08.12.2017 по справі №2-747/11 (2/638/47/13) змінено стягувана Публічне акціонерне товариство "Райффайзен Банк Аваль" на його правонаступника - Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Форінт" у виконавчому провадженні з виконання рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 09.10.2013 по цивільній справі №2-74711 (2/638/47/13) за позовом Публічного акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль" до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитними договорами.
04.11.2020 до Відділу надійшла заява директора ТОВ "ФК "Форінт" Островського В.А. від 03 листопада 2020 року за вих. № 2/2020/11/3480 про повернення без виконання виконавчого листа № 2-747/11 від 31.03.2014, виданого Дзержинським районним судом м. Харкова.
11 листопада 2020 року, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 37 Закону України "Про виконавче провадження", старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Барановою Яною винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу (стягнуто 12 806,18 грн суми боргу на користь стягувача та 1280,49 грн виконавчого збору).
17 листопада 2020 року за цим виконавчим листом Приватним виконавцем виконавчого округу Харківської області Бабенко Дмитром Анатолійовичем було відкрито виконавче провадження № 63648084, про що складено відповідну постанову.
Постанову про стягнення виконавчого збору № 43030605 від 11.11.2020 було винесено в рамках виконавчого провадження № 43030605 з примусового виконання виконавчого листа Дзержинського районного суду м. Харкова по справі № 2-747/11 від 31.03.2014.
Постановою старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Барановою Яною 30 листопада 2020 року було відкрито виконавче провадження про примусове виконання постанови №43030605.
Не погодившись із вказаною постановою державного виконавця, позивач звернувся з цим позовом до суду про її скасування.
Приймаючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що дії державного виконавця щодо стягнення виконавчого збору з ОСОБА_1 в сумі 820280,53 грн вчинені у відповідності до вимог законодавства та з дотриманням приписів частини третьої статті 40 Закону  №1404-VIII та дійшов висновку, що оскаржувана постанова від 30.11.2020 про відкриття виконавчого провадження №63726512 є правомірною, у зв`язку з чим відсутні підстави для її скасування.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів виходить з такого.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року №1404-VІІІ (далі Закон України №1404-VІІІ) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 3 Закону України №1404-VIII відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню постанови державних виконавців про стягнення виконавчого збору, постанов державних виконавців чи приватних виконавців про стягнення витрат виконавчого провадження, про накладення штрафу, постанов приватних виконавців про стягнення основної винагороди.
Статтею 5 Закону України №1404-VIII передбачено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».
Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України №1404-VIII виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.
Згідно із п. 1 ч. 4 Закону України №1404-VIII строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються у разі пред`явлення виконавчого документа до виконання.
Частинами 1 та 5 ст. 26 Закону України №1404-VIII передбачено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону. Виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.
Відповідно до ч. 1, ч. 2, ч.ч. 4-7 ст. 27 Закону України №1404-VIII виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України. Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів. Державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).
Аналізуючи вищенаведені норми права, колегія суддів зазначає, що постанова державного виконавця про стягнення з боржника виконавчого збору є рішенням, що підлягає примусовому виконанню.
Згідно із ст. 40 Закону України №1404-VIII у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.
Окремі питання організації виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб), що відповідно до Закону України №1404-VIII підлягають примусовому виконанню визначає Інструкція з організації примусового виконання рішень, затверджена наказом Міністерства юстиції України 02 квітня 2012 року № 512/5 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 30 вересня 2016 року за №1302/29432; в редакції чинній на момент прийняття оскаржуваної постанови, далі - Інструкція).
Відповідно до п. 8 розділу III Інструкції стягнення виконавчого збору здійснюється у порядку, визначеному статтею 27 Закону.
Про стягнення з боржника виконавчого збору та його розмір державний виконавець зазначає у постанові про відкриття виконавчого провадження.
Виконавчий збір стягується з боржника на підставі постанови про стягнення виконавчого збору, у якій зазначаються розмір та порядок стягнення нарахованого виконавчого збору.
Постанову про стягнення виконавчого збору державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження (крім виконавчих документів про стягнення аліментів) та не пізніше наступного робочого дня після її винесення надсилає сторонам виконавчого провадження.
У разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 7, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, постанова про стягнення виконавчого збору не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) реєструється в автоматизованій системі виконавчого провадження як виконавчий документ та підлягає виконанню в порядку, передбаченому Законом та цією Інструкцією.
Державний виконавець зобов`язаний відкрити виконавче провадження за постановою про стягнення виконавчого збору не пізніше наступного робочого дня з дня її реєстрації в автоматизованій системі виконавчого провадження.
Виходячи з аналізу норм Закону № 1404-VIII порядок відкриття виконавчого провадження на підставі виконавчих документів щодо стягнення виконавчого збору регулюється загальними нормами цього Закону щодо порядку примусового виконання рішення на підставі виконавчих документів.
Колегія суддів зазначає, що предметом спору у цій справі є постанова державного виконавця про відкриття виконавчого провадження ВП № 63726512 від 30.11.2020, яка прийнята на підставі виконавчого документу щодо стягнення виконавчого збору, який є самостійним рішенням суб`єкта владних повноважень, підстави та порядок їх прийняття врегульовано Законом № 1404-VІІІ.
В спірних правовідносинах виконавчим документом є постанова ВП № 43030605 від 11.11.2020 про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі у розмірі 820280,53 грн. 
В свою чергу, постанова про стягнення виконавчого збору ВП № 43030605 від 11.11.2020 є чинною та позивачем не оскаржувалась.
При цьому, підставами звернення ОСОБА_1 до суду з цим позовом є незгода останньої зі стягненням з неї виконавчого збору у розмірі 820280,53 грн. Тобто, позивач не обґрунтовує протиправність постанови про відкриття виконавчого провадження, а фактично наводить доводи щодо незгоди із постановою державного виконавця про стягнення виконавчого збору, яка у цій справі не оскаржується.
Апеляційний суд наголошує на тому, що підставою для прийняття постанови про відкриття виконавчого провадження є виконавчі документи, якими у цій справі є постанова про стягнення виконавчого збору, яка не була оскаржена позивачем та є чинною, а тому є законною підставою для прийняття державним виконавцем постанови про відкриття виконавчого провадження з її виконання від 30.11.2020 року.
Таким чином, враховуючи відсутність порушення відповідачем порядку прийняття оскаржуваної у цій справі постанови про відкриття виконавчого провадження, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про визнання неправомірними дій державного виконавця щодо відкриття виконавчого провадження № 63726512 та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження № 63726512 від 30.11.2020.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 травня 2020 року у справі № 0340/1792/18 (провадження №11-733апп19) та в постанові Верховного суду від 26 серпня 2020 року у справі № 360/4369/19.
Доводи апеляційної скарги стосуються протиправності рішення державного виконавця щодо стягнення з позивача виконавчого збору, а не постанови про відкриття виконавчого провадження від 30.11.2020, а тому колегією суддів не прийняті до уваги.
В той же час, суд першої інстанції вдався до оцінки правомірності дій державного виконавця щодо стягнення виконавчого збору з боржника, що виходить за межі заявлених позовних вимог, оскільки предметом спору у цій справі є постанова про відкриття виконавчого провадження на підставі виконавчого документу про стягнення з боржника виконавчого збору.
Відповідно до ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Згідно із з ч. 4 ст. 317 КАС України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.
З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції необхідно змінити, виклавши мотивувальну частину рішення в редакції цієї постанови.
В іншій частині рішення доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.
Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. 229, ст. 241, 242, 243, 250, 272, 287, 308, 310, 315, 316, 317, 321, 322, 325, 326-329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1  залишити без задоволення.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 26.01.2021 по справі № 520/17973/2020  змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.
В іншій частині рішення Харківського окружного адміністративного суду від 26.01.2021 по справі № 520/17973/2020 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя 	(підпис)	С.П. Жигилій	
Судді	(підпис)  (підпис) 	Л.В. Любчич    Т.С. Перцова