ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 826/13462/16                                                                      Суддя (судді) першої інстанції: Чудак О.М.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  27 січня 2021 року                                                                                            м. Київ
          
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого:                                                                       Бєлової Л.В.
суддів:                                                                                           Безименної Н.В.,
                                                               Кучми А.Ю.   

розглянувши у порядку письмового провадження у місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 жовтня 2020 року (справу розглянуто в порядку спрощеного провадження) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у місті Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2016 року позивач, ОСОБА_1 , звернулась до суду першої інстанції з адміністративним позовом, у якому просила: 
- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 29.06.2016 року № 79638-13, яким позивачу було визначено суму податкового зобов`язання за платежем трап сортний податок з фізичних осіб у розмірі 25  000,00 грн. 
Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 травня 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено. 
Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 12 липня 2017 року постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 травня 2017 року скасовано, а позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено.
Постановою Верховного Суду від 17 липня 2019 року постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 травня 2017 року та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 12 липня 2017 року у справі №826/13462/16 скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 жовтня 2020 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.
Не погоджуючись з таким рішенням суду, позивачем подано апеляційну скаргу, у якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю. Апелянт мотивує свої вимоги тим, що судом першої інстанції порушено норми матеріального права. 
В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач вказує, що відповідач при прийнятті спірного податкового повідомлення-рішення не мав належного розрахунку середньої ринкової вартості її автомобіля, зокрема щодо пробігу автомобіля. Апелянт також зазначає, що не зверталась до контролюючого органу для проведення звірки даних щодо об`єкта оподаткування у порядку підпункту 267.6.10 пункту 267.6 статті 267 Податкового кодексу України з огляду на те, що досудовий порядок врегулювання спору не є обов`язковим. 
У прохальній частині апеляційної скарги представник позивач просить здійснювати розгляд справи за його відсутності. 
Відповідно до частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: 1) відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю; 2) неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання; 3) подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Колегія суддів,  враховуючи  обставини даної справи, клопотання апелянта про розгляд справи за його відсутності, а також те, що апеляційна скарга подана на рішення, перегляд якого можливий за наявними у справі матеріалами на підставі наявних у ній доказів, не вбачає підстав для проведення розгляду апеляційної скарги за участю сторін у відкритому судовому засіданні.
14 грудня 2020 року до Шостого апеляційного адміністративного суду надійшов відзив Головного управління Державної податкової служби у місті Києві, в якому відповідач повністю підтримує позицію суду першої інстанці та наводить численну судову практику та правові позиції Верховного Суду на підтвердження правомірності спірного податкового повідомлення-рішення. 
Відповідно до статті 311 КАС України справа розглядається в порядку письмового провадження.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав. 
Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 у 2016 році була власницею автомобіля   марки Land Rover, моделі Range Rover Sport, 2012 року випуску, з об`ємом двигуна 5,0 літрів
Відповідачем на підставі   підпункту 54.3.3 пункту 54.3 статті 54 та підпункту 267.6.2 пункту 267.6 статті 267 ПК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) прийнято податкове повідомлення-рішення від 29.06.2016 №79638-13, згідно з яким позивачу визначено суму податкового зобов`язання з транспортного податку з фізичних осіб за 2016 рік у розмірі 25000 грн у зв`язку із отриманням листа Мінекономрозвитку від 22.02.2016 №3252-08/4793-03 згідно якого середньоринкова вартість належного позивачу автомобіля у 2016 році становила понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої на 01.01.2016.
Вважаючи податкове повідомлення-рішення контролюючого органу протиправним, позивач звернулась з даним адміністративним позовом до суду. 
Суд першої інстанції у задоволенні адміністративного позову відмовив та зазначив, що відповідач правомірно взяв до уваги зазначену в листі Мінекономрозвитку від 22.02.2016 №3252-08/4793-03 інформацію   про те, що середньоринкова вартість належного позивачу автомобіля у 2016 році становила понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої на 01.01.2016, та враховуючи, що з року випуску автомобіля позивача минуло не більше п`яти років, дійшов обґрунтованого висновку що належний позивачу автомобіль у 2016 році є об`єктом оподаткування транспортним податком. Відтак, податкове повідомлення-рішення від 29.06.2016 №79638-13 є правомірним, а доводи позивача щодо протиправності такого рішення зводяться до припущень та не підтверджені належними доказами..
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» від 28.12.2014 № 71-VIII  запроваджено новий місцевий податок, а саме - податок на майно, який складається з трьох різновидів: транспортний податок, податок на майно, відмінне від земельної ділянки, та плата за землю.
Відповідно до підпункту  267.1.1  пункту  267.1  статті  267 Податкового кодексу України  (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) платниками транспортного податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які мають зареєстровані в Україні згідно з чинним законодавством власні легкові автомобілі, що відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті є об`єктами оподаткування.
Базою оподаткування у відповідності до підпункту 267.3.1 пункту 267.3 статті 267 цього Кодексу є легковий автомобіль, що є об`єктом оподаткування відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 статті 267. 
Редакція підпункту  267.2.1  пункту  267.2  статті  267 Податкового кодексу України, якою встановлено ознаки (характеристики) легкового автомобіля, наявність яких є умовою для віднесення його до об`єкта оподаткування транспортним податком, змінювалась.
Так,  Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2016 році» від 24.12.2015 № 909-VIII  внесено зміни до підпункту  267.2.1  пункту  267.2  статті  267 Податкового кодексу України, які були чинними в період з 01.01.2016 по 31.12.2016.
Згідно з абзацом першим підпункту  267.2.1  пункту  267.2  статті  267 Податкового кодексу України  (у редакції, чинній з 01.01.2016 по 31.12.2016) об`єктом оподаткування є легкові автомобілі, з року випуску яких минуло не більше п`яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року.
Відповідно до пункту  10.2  статті  10 Податкового кодексу України  (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) місцеві ради обов`язково установлюють єдиний податок та податок на майно (в частині транспортного податку та плати за землю).
Положеннями підпунктів  12.3.2,  12.3.4. пункту  12.3  статті  12 Податкового кодексу України  (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що при прийнятті рішення про встановлення місцевих податків та зборів обов`язково визначаються об`єкт оподаткування, платник податків і зборів, розмір ставки, податковий період та інші обов`язкові елементи, визначенні  статтею 7 цього Кодексу  з дотриманням критеріїв, встановлених  розділом XII цього Кодексу  для відповідного місцевого податку чи збору.
Рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.
Відповідно до пункту 4 розділу ІІ «;Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2016 році» від 24.12.2015 № 909-VIII  в 2016 році до прийнятих рішень органів місцевого самоврядування про встановлення місцевих податків і зборів на 2016 рік не застосовуються вимоги, встановлені підпунктом  12.3.4  пункту  12.3  статті  12 Податкового кодексу України  та  Законом України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності».
Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду у складі палати за результатами розгляду справи № 825/1496/17 ухвалив постанову від 15 травня 2019 року, в якій викладено правові висновки про те, що запроваджені  Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2016 році» від 24.12.2015 № 909-VIII  зміни до  Податкового кодексу України, зокрема в частині порядку прийняття та оприлюднення органами місцевого самоврядування рішень про встановлення місцевих податків та зборів (незастосування підпункту  12.3.4  пункту  12.3    статті  12 Податкового кодексу України), спрямовані на захист суспільних (публічних) інтересів та прийняті з урахуванням ситуації, яка виникла в Україні, і особливостей правової природи податкових правовідносин.
У вказаному судовому рішенні Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду у складі палати висловив позицію про те, що застосовуючи при прийнятті актів індивідуальної дії чинне рішення органу місцевого самоврядування (з урахуванням змін), яке в свою чергу прийняте на виконання положень  Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2016 році» від 24.12.2015 № 909-VIII, норми якого були чинними, не визнані неконституційними, та які рекомендували з метою забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2016 році переглянути прийняті на 2016 рік рішення щодо встановлення місцевих податків і зборів, податковий орган є таким, що діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені  Конституцією  та законами України.
Так, у даній справі № 826/13462/16, рішенням Київської міської ради від 11.02.2016 року № 103/103 «Про внесення змін до рішення Київської міської ради від 23 червня 2011 року № 242/5629 «Про встановлення місцевих податків і зборів у м. Києві та акцизного податку» встановлено, що об`єктом оподаткування транспортним податком є легкові автомобілі, з року випуску яких минуло не більше п`яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року.
Як зазначено вище,  Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2016 році» від 24.12.2015 № 909-VIII  внесено зміни до підпункту  267.2.1  пункту  267.2  статті  267 Податкового кодексу України, якими визначено в якості об`єкта оподаткування транспортного податку легковий автомобіль не старше п`яти років, середньоринкова вартість якого становить понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року.
Станом на 01.01.2016 року мінімальна заробітна плата установлена в розмірі 1378 грн. (стаття 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» від 25.12.2015 № 928-VIII).
Таким чином, платником транспортного податку за базовий податковий період - 2016 рік є власник легкового автомобіля, середньоринкова вартість якого становить понад 1033500 грн. (1378 грн. х 750) та з року випуску якого минуло не більше п`яти років (включно). Такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 17 липня 2019 року у даній справі № 826/13462/16. 
Середньоринкова вартість визначається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику економічного розвитку, за методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, виходячи з марки, моделі, року випуску, типу двигуна, об`єму циліндрів двигуна, типу коробки переключення передач, пробігу легкового автомобіля, та розміщується на його офіційному веб-сайті (абзац другий підпункту  267.2.1  пункту  267.2  статті  267 Податкового кодексу України  (у редакції, чинній з 01.01.2016 по 31.12.2016)).
Методика визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів затверджена  постановою Кабінету Міністрів України від 18.02.2016 № 66, відповідно до положень пункту 2 якої (у редакції, чинній на момент прийняття оскаржуваного акта індивідуальної дії) середньоринкова вартість автомобіля розраховується за методом аналогії цін ідентичних автомобілів за формулою, визначеною в пункті 3 Порядку визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів, мотоциклів, мопедів, затвердженого  постановою Кабінету Міністрів України від 10.04.2013 № 403, де за ціну нового транспортного засобу (Цн) береться ціна нового автомобіля з урахуванням марки, моделі, типу двигуна, об`єму циліндрів двигуна, типу коробки переключення передач.
Пунктом 3 Порядку визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів, мотоциклів, мопедів, затвердженого  постановою Кабінету Міністрів України від 10.04.2013 № 403  встановлено, що середньоринкова вартість транспортного засобу розраховується за методом аналогії цін ідентичних транспортних засобів за такою формулою: Сср = Цн х (Г / 100) х (1 ± (Гк / 100), де Цн - ціна нового транспортного засобу в Україні; Г - коефіцієнт коригування ринкової ціни транспортних засобів залежно від строку експлуатації згідно з додатком 1; Гк - коефіцієнт коригування ринкової ціни транспортних засобів залежно від пробігу згідно з додатком 2.
Мінекономрозвитку відповідно до Методики визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів, затвердженої  постановою Кабінету Міністрів України від 18.02.2016 № 66, розраховує середньоринкову вартість автомобіля та щороку до 1 лютого базового податкового (звітного) періоду подає ДФС інформацію про автомобілі, з року випуску яких минуло не більше п`яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року (пункт 13 Методики).
Мінекономрозвитку забезпечує роботу офіційного веб-сайту в режимі, який дає змогу отримати інформацію про середньоринкову вартість автомобіля шляхом введення даних про їх марку, модель, рік випуску, тип двигуна, об`єм циліндрів двигуна, тип коробки переключення передач та пробіг (пункт 14 Методики визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів, затвердженої  постановою Кабінету Міністрів України від 18.02.2016 № 66).
На коефіцієнт коригування ринкової вартості транспортних засобів згідно з  додатком 1 та додатком 2 Методики визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів, затвердженої  постановою Кабінету Міністрів України від 18.02.2016  року № 66, впливає строк експлуатації транспортних засобів та нормативний середньорічний пробіг транспортних засобів. При цьому, технічний стан автомобіля відповідно до Методики не впливає на обрахунок середньоринкової вартості автомобіля.
Так, Верховний Суд вказав, що виключно надана центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику економічного розвитку (Мінекономрозвитку), інформація про визначення середньоринкової вартості легкового автомобіля з урахуванням даних про його марку, модель, рік випуску, тип двигуна, об`єм циліндрів двигуна, тип коробки переключення передач та пробіг, є підставою для висновку про наявність/відсутність підстав для віднесення такого транспортного засобу до об`єкта оподаткування транспортним податком у 2016 році та, відповідно, прийняття органом доходів і зборів податкового повідомлення-рішення про визначення транспортного податку.
Направляючи справу на новий розгляд до суду першої інстанції, Верховний Суд вказав, що необхідно встановити, чи отримував податковий орган інформацію від Мінекономрозвитку про автомобілі, які відносяться до об`єкта оподаткування транспортним податком у 2016 році, та чи згідно з такими відомостями, належний позивачу автомобіль підпадає під ознаки об`єкта оподаткування транспортним податком у 2016 році.
Так, як було встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, інформація про те, що середньоринкова вартість належного позивачу автомобіля у 2016 році становила понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої на 01.01.2016, отримана відповідачем із належного джерела, а саме листа Мінекономрозвитку від 22.02.2016 №3252-08/4793-03 (а.с. 168). 
Крім того, у матеріалах справи наявна інформація Мінекономрозвитку про те, що вартість автомобіля марки Land Rover, моделі Range Rover Sport, 2012 року випуску, з об`ємом двигуна 5,0 літрів, з урахуванням нормативного середньорічного пробігу 27 000 км у 2016 році становила 1  560 888 грн., що перевищує 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої  законом  на 1 січня податкового (звітного) року (а.с. 173).
Так, відповідачем при прийнятті оскаржуваного податкового повідомлення-рішення застосовано не фактичний, а середньорічний пробіг транспортного засобу 27 000 км на рік. 
Нормативний середньорічний пробіг транспортного засобу визначається відповідно до Додатку 2 до Порядку (в редакції  постанови Кабінету Міністрів України від 18 лютого 2016 року №66) Методики визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів та становить 27000 км на рік (для автомобілів 2014 року випуску пробіг застосовується в розмірі 27000 х 2 = 54000 км).
Відповідно до п. 12  Методики визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів (в редакції  постанови Кабінету Міністрів України від 18 лютого 2016 року №66) у разі коли фактичний середньорічний пробіг автомобілів є вищим, ніж їх нормативний середньорічний пробіг, середньоринкова вартість зменшується, а у разі, коли фактичний середньорічний пробіг є нижчим, ніж нормативний середньорічний пробіг, середньоринкова вартість збільшується.
При цьому, колегія суддів відхиляє як необґрунтовані доводи апелянта щодо неможливості встановлення середньо ринкової вартості належного їй автомобіля без врахування фактичного пробігу автомобіля, оскільки у разі якщо показники фактичного пробігу автомобіля змінюють коефіцієнт коригування  ринкової вартості автомобіля, обов`язок доведення такої обставини належить власникам такого автомобіля.
В той же час, позивачем протягом більш ніж чотирьох років розгляду даної справи судами різних інстанції так і не було надано інформацію щодо фактичного пробігу свого автомобіля на спростування відповідних тверджень податкового органу. 
Аналогічна правова позиція щодо покладення обов`язку доведення зміни коефіцієнту коригування  ринкової вартості автомобіля у зв`язку з фактичним пробігом автомобіля саме на власника автомобіля викладена у постанові Верховного Суду від 14 травня 2018 року у справі № 826/13203/16, від 01 серпня 2018 року у справі № №826/17172/16. 
Відповідно до частини п`ятої  статті 242 КАС, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Крім того, Верховний Суд у даній справі № 826/13462/16 звернув увагу, що податковим законодавством передбачено алгоритм дій платника податку у випадку встановлення неправильності застосованих контролюючим органом даних при прийнятті податкового повідомлення-рішення про визначення транспортного податку.
Так, у відповідності до підпункту  267.6.10  пункту  267.6  статті  267 Податкового кодексу України  (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) фізичні особи-платники податку мають право звернутися з письмовою заявою до контролюючого органу за місцем своєї реєстрації для проведення звірки даних щодо: а) об`єктів оподаткування, що перебувають у власності платника податку; б) розміру ставки податку; в) нарахованої суми податку.
У разі виявлення розбіжностей між даними контролюючих органів та даними, підтвердженими платником податку на підставі оригіналів відповідних документів (зокрема документів, що підтверджують право власності на об`єкт оподаткування, перехід права власності на об`єкт оподаткування, документів, що впливають на середньоринкову вартість легкового автомобіля), контролюючий орган за місцем реєстрації платника податку проводить перерахунок суми податку і надсилає (вручає) йому нове податкове повідомлення-рішення. Попереднє податкове повідомлення-рішення вважається скасованим (відкликаним).
В той же час, як було встановлено судом першої інстанції та не заперечується позивачем, ОСОБА_1 не зверталась до контролюючого органу для проведення звірки даних щодо об`єкта оподаткування у порядку підпункту 267.6.10 пункту 267.6 статті 267 ПК України. 
Апелянт вказує, що вона не зверталась до контролюючого органу для проведення звірки даних щодо об`єкта оподаткування у порядку підпункту 267.6.10 пункту 267.6 статті 267 Податкового кодексу України з огляду на те, що досудовий порядок врегулювання спору не є обов`язковим.
Так, колегія суддів не заперечує, що застосування алгоритму дій, встановленого підпунктом  267.6.10 пункту 267.6 статті 267 Податкового кодексу України, безумовно є не обов`язком, а є правом фізичної особи. 
В той же час, апеляційний суд звертає увагу, що відповідний механізм - право звернення з письмовою заявою до контролюючого органу для проведення звірки даних щодо об`єктів оподаткування, що перебувають у власності платника податку, розміру ставки податку та нарахованої суми податку, є спеціально встановленим законодавцем алгоритмом, метою якого є захист прав фізичних осбі від можливих порушень контролюючим органом, яким позивач не скористалась, хоч і не погоджувалась з нарахованим податковим зобов`язанням. 
При цьому, суд першої інстанції також вірно вказав, що відповідач не уповноважений перевіряти та ставити під сумнів отриману від Мінекономрозвитку інформацію щодо середньоринкової вартості автомобілів, а також самостійно здійснювати розрахунок такої вартості.
Враховуючи наведене, а також відсутність в матеріалах справи доказів, які б спростовували правомірність здійсненого розрахунку вартості належного позивачу транспортного засобу, у тому числі перевищення фактичного пробігу автомобіля над нормативним середньорічним пробігом, невідповідності застосованих при розрахунку інших складових транспортного засобу, які впливають на коефіцієнт коригування ринкової вартості, а також невстановлення обставин звернення позивача до контролюючого органу для проведення звірки даних стосовно об`єктів оподаткування, що перебувають у власності платника податку у порядку підпункту 267.6.10 пункту 267.6 статті 267 ПК України, апеляціний суд погоджується із висновком суду першої інстанції про правомірність нарахування контролюючим органом суми грошового зобов`язання по транспортному податку та прийняття оскаржуваного рішення.
Доводи апеляційної скарги жодним чином не спростовують висновків суду першої інстанції і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права, а відтак не є підставою для скасування рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 жовтня 2020 року. 
Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Враховуючи вищевикладене, з`ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи основні засади адміністративного судочинства, вимоги законодавства України    та судову практику, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у місті Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення. 
Згідно з положеннями  статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до вимог  статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що рішення суду першої інстанції постановлене з додержанням норм матеріального і процесуального права, обставини справи встановлено повно та досліджено всебічно.
Заслухавши доповідь головуючого судді, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
Керуючись ст.  243,  315,  316,  322 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд

П О С Т АН О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 жовтня 2020 року - залишити без задоволення. 
Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 жовтня 2020 року - залишити без змін. 

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, за виключенням випадків передбачених п. 2 ч. 5 ст.328 КАС України.
Повний текст постанови складено 27 січня 2021 року. 

Головуючий суддя                                                                                                                                              Л.В. Бєлова

Судді                                                                                                                                                                                          Н.В. Безименна, 

                                                                                                     А.Ю. Кучма