Номер провадження: 22-ц/813/3769/21 
Номер справи місцевого суду: 520/16282/19
Головуючий у першій інстанції Кочко В. К.
Доповідач Сегеда С. М.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.02.2021 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого                        Сегеди С.М.,
суддів:                        Гірняк Л.А.,
Цюри Т.В.,
               за участю секретаря: Ющак А.Ю.,
               представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Цуркана М.В.,
               представника відповідача ОСОБА_2 - адвоката Ноздріна О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду, з використанням власних технічних засобів за допомогою програмного забезпечення «ЕаsуСоn», апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 16 грудня 2019 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа на стороні відповідача ОСОБА_3 , про стягнення заборгованості,

встановив:

12 липня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.
Позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що відповідно до укладених між ними в період з 2003 року по 2014 рік договорів позики відповідач отримав від нього грошові кошти на придбання квартири, проведення в ній ремонту та погашення кредиту перед банком. В порушення умов договору відповідач свої зобов`язання не виконував, позичених грошових коштів не повернув, внаслідок чого станом на цей час виникла заборгованість у розмірі 67993 доларів США. Позовні вимоги заявлені у валюті укладення договору.

В подальшому до участі у справі в якості третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог, ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 16 жовтня 2019 року була залучена ОСОБА_3 (т.1, а.с.113).

Рішенням Овідіопольського міськрайонного суду Одеської області від 16 грудня 2019 року позов ОСОБА_1 було задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 суму боргу, що становить 67 993 доларів США.
Стягнуто з відповідача на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви у розмірі 9 605 грн.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору за подання клопотання про забезпечення позову у розмірі 384,20 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 ставить питання про скасування рішення Овідіопольського міськрайонного суду Одеської області від 16 грудня 2019 року, та постановлення нового, яким відмовити  ОСОБА_1 у задоволенні заявлених позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Разом з тим, до судового засідання, а саме 03.02.2021 року представник відповідача ОСОБА_2  - адвокат Ноздрін О.М. на електронну адресу апеляційного суду подав заяву про розгляд справи в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду, з використанням власних технічних засобів за допомогою програмного забезпечення «ЕаsуСоn», копії вказаного клопотання направлені сторонам у справі поштовою кореспонденцією з повідомленням (т.1, а.с. 202-205).
Через знаходження судді Гірняк Л.А. у відпустці з 25 грудня 2020 року по 05 лютого 2021 року, а судді Цюри Т.В. - на лікарняному з 18 січня по 04 лютого 2021 року та у відпустці 05 лютого 2021 року, питання про призначення відеоконференції вирішувалось 08.02.2021 року у перший їх робочий день (т.1, а.с. 206, 207).
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 08 лютого 2021 року дана заява була задоволена і розгляд справи, який був призначений на 10.02.2021 року, в 13.00 год., було вирішено проводити судове засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду, з використанням власних технічних засобів за допомогою програмного забезпечення «ЕаsуСоn» (т.1, а.с. 208-210), про що учасники справи були належним чином повідомленими електронною поштою, у тому числі представник заявника апеляційної скарги - адвокат Верхола І.О. (т.1, а.с.211-214).
Виходячи з того, що всі учасники були належним чином повідомленими про час і місце судового засідання, заяви про відкладення справи до суду апеляційної інстанції не надали, у зв`язку з чим колегія суддів вирішила слухати справу 10.02.2021 року, в 13.00 год. в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду, з використанням власних технічних засобів за допомогою програмного забезпечення «ЕаsуСоn», за участю представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Цуркана М.В. і адвоката відповідача ОСОБА_2 - адвоката Ноздріна О.М., буз участі третьої особи на стороні відповідача ОСОБА_3 - адвоката Верхоли І.О.
При цьому колегія судів врахувала, що дана справа перебуває на розгляді суду апеляційної інстанції майже рік, і розгляд справи, призначений на 22.07.2020 року, на 13.00 год., вже відкладався, у тому числі за заявою адвоката Верхоли І.О від 21.07.2020 року, який діє в інтересах заявника апеляційної скарги ОСОБА_3 (т.1, а.с.175, 176).

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відмови в задоволенні апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 22.10.2003 року ОСОБА_1 надав ОСОБА_2 у позику грошові кошти в розмірі 8 600 (вісім тисяч шістсот) доларів США для придбання квартири АДРЕСА_1 . Строк повернення позики - на першу вимогу, що підтверджується оформленою між ними письмовою розпискою (т.1, а.с.17).
07.11.2003 року ОСОБА_2 за договором купівлі-продажу було придбано квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та копією договору купівлі-продажу квартири від 07.11.2003 року реєстраційний №12937 (т.1, а.с.25-26).
02.10.2009 року ОСОБА_1 знову надав ОСОБА_2 у позику грошові кошти в розмірі 21 750 (двадцять одна тисяча сімсот п`ятдесят) доларів для здійснення ремонтних робіт у придбаній квартирі. Строк повернення позики - на першу вимогу, що підтверджується укладеним між ними правочином (договору позики), у виді оформленої письмової розписки (т.1, а.с.18).
08.01.2014 року ОСОБА_2 було оформлено та надано ОСОБА_1 письмову розписку про отримання у позику грошових коштів у розмірі 37 643 (тридцять сім тисяч шістсот сорок три) долари США. Вказана розписка підтверджує наявність укладеного між сторонами договору позики, за яким ОСОБА_1 надавав ОСОБА_2 грошові кошти для погашення кредиту у банку. Строк повернення позики - на першу вимогу (т.1, а.с.19).

Як вбачається з письмових пояснень ОСОБА_2 , він користувався грошовою допомогою ОСОБА_1 . Оскільки вартість квартири складала 28 600 доларів США, щоб не здавати її в іпотеку банку, він позичив грошові кошти в ОСОБА_1 , а іншу частину взяв у кредит в АКБ «Правекс-Банк» на загальну суму 20 000 (двадцять тисяч) доларів США з оплатою 14 відсотків річних для споживчих цілей. Однак, оскільки ОСОБА_2 працював на державній службі та грошових коштів заробітної плати його сім`ї вистачало лише на проживання, оскільки дружина не працювала, він звертався до свого знайомого ОСОБА_1 . Після виплати ним кредиту, він підтвердив останньому факт фактичного укладення між ними договору позики розпискою від 08.01.2014 року.
Ухвалюючи судове рішення, суд першої інстанції виходив із того, що відповідно до частин першої, другої ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
При цьому, суд виходив із того, що виходячи із змісту статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Крім того, згідно до ч.1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Також суд виходив із того, що відповідно до статей 1046, 1047, 1048 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.  Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.  На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Позикодавець має право на одержанн я від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом.
Таким чином, за своєю суттю розписка про отримання в борг коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Як вбачається з наявних в матеріалах справи розписок, всі укладені між сторонами договори були безпроцентними.
При цьому суд правильно виходив із того, що відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно ч.2 ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч.1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Крім того, згідно з ч.1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.
З огляду на викладені обставини, суд дійшов правильного висновку про те, що оскільки відповідач ОСОБА_2 не повернув грошові кошти на першу вимогу позивача, то станом на 01.07.2019 року, у нього перед ОСОБА_1 виникла заборгованість на загальну суму в розмірі 67 993 доларів США.
При цьому, суд правильно виходив із того, що відповідно до ч.2 ст. 192 ЦК України, іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.
Тобто, у разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів в іноземній валюті, яка отримана у позику.
З огляду на викладені обставини, суд дійшов правильного висновку про необхідність задоволення позовних вимог позивача про стягнення на його користь з відповідача грошової суми в іноземній валюті. При цьому суд правильно взяв до увагиправову позицію з цих питань, яка викладена в Постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 року по справі №373/2054/16-ц.
Що стосується доводів заявника апеляційної скарги ОСОБА_3 з приводу того, що матеріали справи не мають жодних доказів, що грошові кошти, які взяв у борг відповідач ОСОБА_2 у позивача ОСОБА_1 , брались з її згоди, є слушними, однак не є підставою для задоволення її апеляційної скарги і відмови ОСОБА_1 в задоволенні його позовних вимог, про що вона ставить питання в апеляційній скарзі.
Інших вимог заявник апеляційної скарги ОСОБА_3 в апеляційній скарзі перед судом апеляційної інстанції не ставила.
При цьому колегія суддів зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги не надав суду достатніх, належних і допустимих доказів існування обставин, на які вона посилається як на підставу своїх заперечень проти позовних вимог та доводів апеляційної скарги.
Згідно ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.
За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів також зазначає, що Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі - Конвенція) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Суд апеляційної інстанції враховує положення практики ЄСПЛ про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)
Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, доводи апеляційної скарги його не спростовують, рішення ухвалено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржуване рішення суду - залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381 - 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд
                                 постановив:        

Апеляційну скаргу  ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 16 грудня 2019 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції України протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення. 

Повне судове рішення складено 15.02.2021 року.

Судді Одеського апеляційного суду:                        С.М. Сегеда        

       Л.А. Гірняк

       Т.В. Цюра