ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
79010, м.Львів, вул.Личаківська,81
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"24" лютого 2021 р.                                                                    Справа №914/785/20

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії:
головуючого судді                                                                      Б.Д. Плотніцького,
суддів                                                                                          О.Л. Мирутенка,
                                                                                          О.С. Скрипчук,
секретар судового засідання Карнидал Л.Ю.,
за участю представників сторін:
від позивача: Тодеренчук С.І. (ордер № 1050594 від 16.12.2020, свідоцтво № 000574 від 19.04.2017)
від відповідача1: Кизик І.А. (довіреність б/н від 11.01.2021, посадова інструкція від 16.11.2020),
від  відповідача 2: не з`явились
розглянувши апеляційну скаргу Управління комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради, № 2302-вих-92709 від 23.11.2020 (вх. № ЗАГС 01-05/3425/20 від 24.11.2020) 
на рішення Господарського суду Львівської області від 07.10.2020 (суддя Р.І. Матвіїв, повний текст рішення складено 23.10.2020)
у справі №914/785/20
за позовом: Громадської організації“Спорт без кордонів”, м. Львів
до відповідача-1: Управління комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради, м. Львів
до відповідача-2: Виконавчого комітету Львівської міської ради, м. Львів,
про визнання дій по відмові у погодженні здійснення поліпшень орендованого майна незаконними та зобов`язання вчинити дії: прийняти рішення про надання згоди позивачу на здійснення поліпшень майна і видати наказ про надання згоди на проведення невід`ємних поліпшень орендованого майна
                                                            ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Львівської області від 07.10.2020 задоволено позов Громадської організації “Спорт без кордонів” до відповідача-1: Управління комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради, до відповідача-2: Виконавчого комітету Львівської міської ради про визнання дій по відмові у погодженні здійснення поліпшень орендованого майна незаконними та зобов`язання вчинити дії: прийняти рішення про надання згоди позивачу на здійснення поліпшень майна і видати наказ про надання згоди на проведення невід`ємних поліпшень орендованого майна
Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Управління комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради оскаржило таке в апеляційному порядку. Апеляційна скарга надійшла на адресу суду  24.11.2020.
У апеляційній скарзі апелянт вказав, що рішення виконавчого комітету про надання ГО “Спорт без кордонів” згоди на здійснення невід`ємних поліпшень нежитлового приміщення, яке, відповідно до  п. 14-15 ухвали міської ради, є підставою видачі орендодавцем наказу про надання згоди або відмови на проведення невід`ємних поліпшень нежитлових приміщень, немає, відтак відсутня підстава для видання управлінням комунальної власності наказу про надання згоди на проведення невід`ємних поліпшень нежитлових приміщень.
Зазначив, що підставою для прийняття рішення про відмову у погодженні клопотання орендаря про здійснення невід`ємних поліпшень є, зокрема, отримання орендарем майна в оренду без проведення аукціону або конкурсу, а договір № 10659-17 від 06.11.2017 року укладався без проведення конкурсу, відповідно до п. 4 ст. 9 Закону України “Про оренду державного та комунального майна”, від 10.04.1992р. Також апелянт стверджує, що відповідно до Рішення Виконавчого комітету Львівської міської ради громадській організації “Спорт без кордонів” не була надана згода на здійснення невід`ємних поліпшень нежитлового приміщення. Крім цього, вважає, що суд, дотримуючись принципів законності, поділу влади, а також компетенції, визначеної Конституцією та законами України, не має права перебирати на себе повноваження робочого органу щодо вирішення питання щодо надання виконавчим комітетом Львівської міської ради дозволу на здійснення поточного та/або капітального ремонту орендованого майна.
Позивач у своєму відзиві заперечив проти задоволення апеляційної скарги. Стверджує, що він орендує нежитлові приміщення в Управління комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради. Орендар належним чином виконує зобов`язання по внесенню орендної плати, проте, незадовільний стан приміщення виключає його використання позивачем за цільовим призначенням. 
З метою отримання згоди на проведення невід`ємних поліпшень, 19.11.2019 року ГО “Спорт без кордонів” звернулась до відповідача-1 з заявою про надання згоди на здійснення невід`ємних поліпшень разом з відповідним пакетом документів, передбаченим Порядком надання орендарю згоди орендодавця комунального майна на здійснення невід`ємних поліпшень нежитлових приміщень, затвердженого ухвалою Львівської міської ради №4271 від 29.11.2018 року. Постійною комісією з питань комунальної власності Львівської міської ради рекомендовано Виконавчому комітетові Львівської міської ради надати згоду на здійснення невід`ємних поліпшень орендованого майна. Однак, 23.03.2020 р. позивачем отримано (нарочно) лист від відповідача-1 від 05.03.2020 р., в якому заначено про відмову у погодженні клопотання орендаря про здійснення невід`ємних поліпшень, оскільки під час проходження процедури отримання згоди на здійснення невід`ємних поліпшень набрав чинності новий Закон України “Про оренду державного та комунального майна”, згідно з яким підставою для прийняття рішення про відмову у погодженні клопотання орендаря про здійснення невід`ємних поліпшень є отримання орендарем майна в оренду без проведення аукціону або конкурсу.
Позивач вважає таку відмову незаконною, оскільки весь необхідний перелік документів був поданий позивачем в Управління комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради разом з заявою про надання згоди на здійснення невід`ємних поліпшень, а постійною комісією з питань комунальної власності рекомендовано виконавчому комітетові львівської міської ради надати згоду на здійснення невід`ємних поліпшень орендованого майна. Крім цього, ані конкурс, ані аукціон не проводився, що повністю відповідало вимогам Закону України “Про оренду державного та комунального майна” в  редакції від 24.05.2016 р., чинній на момент виникнення правових відносин, оскільки обов`язковість їх проведення не була передбачена цим Законом. Відмова в наданні згоди на проведення невід`ємних поліпшень нежитлового приміщення з підстав укладення договору оренди без проведення аукціону або конкурсу може стосуватися виключно договорів, які укладаються після набрання чинності новим Законом України “Про оренду державного та комунального майна” та повинні бути укладені через процедуру аукціону.
Також, позивач зазначає, що протиправна бездіяльність відповідачів полягає у неприйнятті ними рішень, які передбачені Порядком надання орендарю згоди орендодавця комунального майна на здійснення невід`ємних поліпшень нежитлових приміщень (п. 13, п. 15), за неспростованих обставин дотримання позивачем встановленої Порядком процедури для отримання відповідного дозволу, належним способом захисту прав позивача є зобов`язання відповідачів прийняти відповідні рішення. Відтак, єдиний напрямок дій відповідачів по наданню згоди орендарю на здійснення невід`ємних поліпшень орендованого майна, а не можливість вибору іншої моделі поведінки. не передбаченої нормативними актами, тому твердження апелянта в цій частині є безпідставними. 

Представник апелянта в судовому засіданні підтримав доводи апеляційної скарги, просив рішення суду першої інстанції скасувати, апеляційну скаргу задоволити. 
Представник позивача заперечив проти задоволення апеляційної скарги, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін. 
Відповідач2 не забезпечив явку уповноважених представників в судове засідання, хоча належним чином був повідомлений про час та дату. 
Апеляційний господарський суд, розглянувши наявні в справі докази, давши належну оцінку доводам та запереченням, які містяться в апеляційній скарзі, дійшов висновку, що рішення господарського суду першої інстанції слід скасувати, а апеляційну скаргу задоволити.
06.11.2017 року Управління комунальної класності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради (згідно з договором – орендодавець, надалі по тексту рішення – відповідач 1) та Громадська організація “Спорт без кордонів” (згідно з договором – орендар, надалі по тексту рішення – позивач) уклали договір оренди № С-10659-17 нерухомого майна (будівель, споруд, приміщень), відповідно до якого орендодавець, на підставі ухвали 13-ї сесії 6-го скликання Львівської міської ради № 2926 від 21.11.2013 року, на умовах  визначених цим договором зобов`язується передати, а орендар прийняти в строкове платне користування нерухоме майно - нежитлові приміщення першого поверху загальною площею 140,7 кв.м., що позначені в технічній документації під індексами  ІІІ, 8, 9, 10, 11, 12, які розташовані в будівлі (літ. А-1) за адресою м. Львів, вул. Сихівська, буд. 11, що знаходиться на балансі Львівського комунального підприємства "Агенція ресурсів Львівської міської ради" і належить територіальній громаді м. Львова в особі Львівської міської ради.
Згідно з п. 2.1 договору об`єкт оренди використовується орендарем для статутної діяльності.
Відповідно до Статуту Громадської організації “Спорт без кордонів” основними напрямками діяльності Організації є сприяння розвитку фізичної культури та спорту, розвиток та популяризація футболу та інших видів спорту в регіоні, організація та проведення спортивно-оздоровчих, навчально-тренувальних зборів тощо.
Первісна балансова вартість об`єкта оренди  відповідно до довідки балансоутримувача від 27.04.2017 року станом на 01.04.2017 року становить 265    474,54 грн. (п. 1.3 договору).
Відповідно до п. 4.1 договору термін договору оренди визначений на п`ять років, з 06.11.2017 року до 06.11.2022 року.
Загальна сума річної орендної плати на момент укладення договору без врахування індексу інфляції становить 1    688,40 грн.
Договором визначено права та обов`язки сторін, зокрема, передбачено обов`язок орендаря своєчасно здійснювати капітальний та поточний ремонт (п. 7.1.4), капітальний та поточний ремонт, реконструкцію, технічне переобладнання об`єкта оренди проводити тільки з дозволу орендодавця з наданням проектно-кошторисної документації, виготовленої за рахунок орендаря до початку проведення робіт і затвердженої у встановленому порядку (п. 7.1.6).
31.01.2020 року сторонами укладено договір № С-10659-17 (Д-20) про внесення змін до договору оренди, відповідно до якого викладено в новій редакції пункти 1.3 щодо вартості майна, 5.1 щодо розміру та порядку розрахунків. Зокрема, погоджено, що розмір орендної плати за об`єкт оренди визначається відповідно до чинної на час укладення цього договору Методики розрахунку орендної плата за користування майном територіальної громади м. Львова, затвердженої ухвалою Львівської міської ради № 897 від 07.06.2007 р. (зі змінами та доповненнями) і складає 6 360,78 грн. без ПДВ за перший місяць оренди. Орендар на підставі виставлених рахунків сплачує 90% розміру орендної плати – на рахунок управління комунальної власності департаменту економічною розвитку Львівської міської ради, 10% розміру орендної давати - на рахунок ЛКП “Агенція ресурсів Львівської міської ради”.
17.07.2019 року Управління комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради (замовник), Громадська організація “Спорт без кордонів” (платник) та ЛКП “Агенція ресурсів Львівської міської ради” (виконавець) уклали договір № 2387/е на проведення оцінки майна - нежитлові приміщення першого поверху загальною площею 140,7 кв.м., що позначені в технічній документації під індексами  ІІІ, 8, 9, 10, 11, 12, які розташовані в будівлі (літ. А-1) за адресою м. Львів, вул. Сихівська, буд. 11, мета оцінки – визначення ринкової вартості приміщень для укладення договору оренди станом на 30.06.2019 року.
Також позивачем замовлено виготовлення проектної документації на капітальний ремонт нежитлових приміщень громадського призначення на підставі договору від 09.07.2019 року № 2/07 на виконання робіт, укладеного з ТОВ “Центр-Ресурс”.
19.11.2019 року відповідачем 1 отримано від позивача заяву про отримання згоди на здійснення невід`ємних поліпшень об`єкта, що знаходиться за адресою м. Львів, вул. Сихівська, буд. 11. Згідно із заявою капітальний ремонт нежитлового приміщення проводиться для заміни та підсилення зношених конструкцій і деталей приміщення або їх заміни на більш прогресивні і економічні, що поліпшують експлуатаційні можливості об`єкта; заявником надано згоду на проведення оцінки об`єкта оренди/суборенди у разі, якщо проведення оцінки було здійснено більше ніж три роки або договір оренди був укладений без здійснення незалежної експертної оцінки та на внесення змін до договору оренди/суборенди; заявник проінформував про намір укласти договір на право проведення оцінки із суб`єктом оціночної діяльності ЛКП “Агенція ресурсів Львівської міської ради”. 
Згідно з описом прийнятих документів (з відміткою “відповідає”) заявником подано заяву, перелік передбачуваних поліпшень та кошторис витрат на їх проведення, проектно-кошторисна документація, погоджена у встановленому порядку відповідно до законодавства України, експертний звіт за результатами експертизи кошторисної частини проектної документації на здійснення невід`ємних поліпшень.
17.12.2019 року комісія у складі представників Управління комунальної власності, Департаменту економічного розвитку, Управління архітектури та урбаністики, Комісії з питань комунальної власності, ЛКП “Агенція ресурсів Львівської міської ради”, утворена на підставі п. 8 “Порядку надання орендарю згоди орендодавця комунального майна на здійснення невід`ємних поліпшень нежитлових приміщень”, затвердженого ухвалою Львівської міської ради від 29 листопада 2018р., провела обстеження нежитлових приміщень 1-го поверху під інд. III, 8 - 12, загальною площею 140,7 м. кв., в результаті чого зроблено висновок: комісія погодила доцільність запропонованих орендарем невід`ємних поліпшень нежитлових приміщень за адресою м. Львів, вул. Сихівська, 11, пл. 140,7 кв.м., на час проведення обстеження візуально встановлено наявність тріщин в стінах приміщення, просідання фундаментів будівлі, протікання стелі, сирість, грибок, відсутність опалення та електрики.
Як вбачається із протоколу засідання постійної комісії з питань комунальної власності Львівської міської ради № 152 від 21.01.2020 року, заслухано звернення Управління комунальної власності від 14.01.2020 року № 4-2302-664 про розгляд питання доцільності надання згоди на здійснення невід`ємних поліпшень орендованого майна за адресою м. Львів, вул. Сихівська, 11, та вирішено рекомендувати виконавчому комітетові Львівської міської ради надати згоду на здійснення невід ємних поліпшень орендованого майна за адресою: вул. Сихівська, 11. Проте, згідно з листом Управління комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради від 05.03.2020 року, адресованим позивачу, відповідач 1 повідомив, що під час проходження процедури  отримання згоди на  здійснення невід`ємних поліпшень орендованого майна набрав чинності новий Закону України “Про оренду державного та комунального майна”, відповідно до п.  1 ч. 6 ст. 21 якого та з урахуванням того, що право на оренду нежитлового приміщення першого поверху загальною площею 140,7 кв. м. за адресою вул. Сихівська, 11 отримано орендарем на позаконкурсній основі, Управління комунальної власності не має правових підстав для надання згоди на здійснення невід`ємних поліпшень орендованого майна та повертає поданий пакет документів.
Так, суд звертає увагу, що суди розглядають справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених  ГПК України  випадках.
Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. Таким чином, суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення/захисту в обраний спосіб. Наведена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 04.10.2017 у справі №914/1128/16.
Вирішуючи спір по суті, господарський суд має встановити наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, для захисту якого звернувся позивач, тобто, встановити чи є особа, за позовом якої порушено провадження у справі, належним позивачем. При цьому, відсутність права на позов в матеріальному розумінні тягне за собою прийняття рішення про відмову у задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин, оскільки лише наявність такого права обумовлює виникнення у інших осіб відповідного обов`язку перед особою, якій таке право належить, і яка може вимагати виконання такого обов`язку (вчинити певні дії) від зобов`язаних осіб. Встановивши наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення прав і відповідно приймає рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачеві у захисті, встановивши безпідставність та необґрунтованість заявлених вимог.
Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається із двох елементів: предмета і підстави позову.
Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою позову - факти, які обґрунтовують вимогу про захист права чи законного інтересу. При цьому особа, яка звертається до суду з позовом, самостійно визначає у позовній заяві, яке її право чи охоронюваний законом  інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. У свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, у тому числі щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах, і у разі встановлення порушеного права з`ясувати, чи буде воно відновлено у заявлений спосіб.
Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто, таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі №338/180/17, від 11.09.2018 у справі №905/1926/16, від 30.01.2019 у справі №569/17272/15-ц, від 04.06.2019 у справі № 916/3156/17.
Відповідно до частини першої  статті 2 ГПК України  завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.
Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням (частина друга  статті 4 ГПК України).
Колегія суддів зазначає, відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.
Вказане узгоджується із позицією Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду, яка відображена у постанові від 03.09.2019 у справі № 917/1258/18.
У відзивах позивач зазначав, що такий спосіб захисту порушеного права як зобов`язання суб`єкта владних повноважень прийняти конкретне рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано усі умови, не передбачений положеннями  Цивільного кодексу України,  Господарського кодексу України  та  ЗК України. Разом з тим позивач вважає, що відповідач2, не приймаючи рішення за результатами його розгляду порушує права позивача, тому господарський суд, з урахуванням фактичних обставин, має право та зобов`язаний здійснити ефективне поновлення порушених прав позивача шляхом зобов`язання відповідача1 за результатами розгляду прийняти конкретне рішення, зокрема, про надання згоди позивачу на здійснення поліпшень майна і видати наказ про надання згоди на проведення невід`ємних поліпшень орендованого майна, для чого господарський суд наділений відповідними повноваженнями, передбаченими ч. 2  ст. 5 ГПК України.
Заявлений у даній справі позов містить у собі вимогу, зокрема, про визнання дій по відмові у погодженні здійснення поліпшень орендованого майна незаконними та зобов`язання вчинити дії: прийняти рішення про надання згоди позивачу на здійснення поліпшень майна і видати наказ про надання згоди на проведення невід`ємних поліпшень орендованого майна.
Звертаючись до суду з відовідною позовною вимогою, позивач самостійно визначає і обгрунтовує в позовній заяві, в чому саме полягає порушення його прав та інтересів, а суд перевіряє ці доводи, і в залежності від встановленого вирішує питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту. Вирішуючи спір, суд надає об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначає, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.
Застосування певного способу судового захисту вимагає доведеності належними доказами сукупності, в тому числі належності обраного способу судового захисту (адекватність наявному порушенню та придатність до застосування як передбачено законодавством).
Предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту. Обраний спосіб захисту має безпосередньо втілювати мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту, тобто мати наслідком повне припинення порушення його прав та охоронюваних законом інтересів.
Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнається право людини на доступ до правосуддя, а відповідно до статті 13 названої Конвенції – на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правовідношення. Водночас, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути “ефективним” як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави.
Згідно із ч. 2, 4 ст. 4 Європейської хартії місцевого самоврядування, яка ратифікована  Законом України від 15.07.1997 № 452/97-ВР «Про ратифікацію Європейської хартії місцевого самоврядування», органи місцевого самоврядування в межах закону мають право вільно вирішувати будь-яке питання, яке не вилучене із сфери їхньої компетенції і вирішення якого не доручене жодному іншому органу. Повноваження, якими наділяються органи місцевого самоврядування, як правило, мають бути повними і виключними. Вони не можуть скасовуватися чи обмежуватися іншим, центральним або регіональним органом, якщо це не передбачене законом.
За положеннями Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
За загальним правилом (ч. 1  ст. 5 ГПК України) суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Викладене слід розуміти так, що суд захищає права, свободи та інтереси осіб у спосіб, який прямо передбачено нормою матеріального права або договором.
Якщо ж законом або договором не передбачено способу захисту, який би ефективно захищав права, свободи чи інтереси позивача, суд може захистити їх у спосіб, що не суперечить закону (ч. 2  ст. 5 ГПК України).
З урахуванням наведеного, суд апеляційної інстанції зазначає, що застосовуючи спосіб захисту, що не суперечить закону і який ефективно захищає права, свободи чи інтереси позивача, на підставі ч. 2  ст. 5 ГПК України, господарський суд, враховуючи зміст права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, а також характер    його порушення, невизнання або оспорення, у будь-якому разі не може втручатись у дискреційні повноваження органу, оскільки завдання суду при здійсненні його контрольної функції полягає не в тому, щоб підміняти органи влади держави, тобто суд не повинен підміняти думку національних органів будь-якою своєю думкую (рішення Європейського суду з прав людини у справах «Класс та інші проти Німеччини», «Фадеева проти Росії», «Кумпене і Мазере проти Румунії», «Єрузалем проти Австрії», «Реквеньї проти Угорщини»).
З аналізу вищеописаних правових норм, колегія суддів приходить до висновку, що задоволення судом першої інстанції позовних вимоги означає по суті надання згоди позивачу на здійснення поліпшень майна. Задовільняючи таку вимогу, місцевий господарський суд фактично перебрав на себе повноваження Виконавчого органу Львівської міської ради щодо такого затвердження. 
Відповідно до  ст. 73 ГПК України  доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1)  письмовими,  речовими і електронними доказами; 2)  висновками експертів; 3)  показаннями свідків.
Згідно ч. 1  ст. 74 ГПК України  кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Відповідно до ч.ч. 1,2  ст. 86 ГПК України  суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України», § 58, рішення від 10 лютого 2010 року).
Пункт 1  статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод  1950 року (далі - Конвеція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Трофимчук проти України», no. 4241/03, від 28.10.2010 року).
Судові витрати,  в силу  ст.129 ГПК України,  покладаються на апелянта.
Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 273, 275, 277, 282-284 Господарського процесуального кодексу України, -
-
ПОСТАНОВИВ:
1.          Апеляційну скаргу Управління комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради, № 2302-вих-92709 від 23.11.2020 (вх. № ЗАГС 01-05/3425/20 від 24.11.2020) задоволити.
2.          Рішення Господарського суду Львівської області від 07.10.2020 у справі № 914/785/20 скасувати
3.          Прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.
4.          Стягнути з Громадської організації “Спорт без кордонів” (ідентифікаційний код юридичної особи 38142494, 79005, Львівська обл., місто Львів, вул. Поповича, будинок 6А) на користь Управління комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради (ідентифікаційний код юридичної особи 25558625, 79008, Львівська обл., місто Львів, пл. Галицька, будинок 15) 9  459,00 грн. в рахунок відшкодування сплаченого судового збору за подання апеляційної скарги.
5.          Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.
6.          Порядок та строки оскарження постанов апеляційного господарського суду до суду касаційної інстанції визначені ст. ст. 287-289 ГПК України.

Повний текст постанови виготовлено та підписано 01.03.2021

Головуючий -суддя                                                            Плотніцький Б.Д.

Суддя                                                                                Мирутенко О. Л.

Суддя                                                                                Скрипчук О. С.