Постанова
Іменем України
 
18 березня 2021 року
м. Київ
 
справа № 717/789/19
провадження № 61-16715св20
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Зайцева А. Ю. (суддя-доповідач), Жданової В. С.,                  Коротенка Є. В.,  
 
учасники справи:
позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Форінт»,
відповідачі:  ОСОБА_1 , Товариство з обмеженою відповідальністю «Пастораль О. О. Груп», 
треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , приватний нотаріус Чернівецького міського нотаріального округу Тумак Андрій Михайлович, приватний нотаріус Чернівецького міського нотаріального округу Хоменко Марина Олександрівна, державний реєстратор Комунального підприємства «Кельменецьке районне бюро технічної інвентаризації» Венгер Андрій Валерійович, ОСОБА_4 , 
 
розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження без повідомлення учасників цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Форінт» до ОСОБА_1 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Пастораль О.О. Груп», треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , приватний нотаріус Чернівецького міського нотаріального округу Тумак Андрій Михайлович, приватний нотаріус Чернівецького міського нотаріального округу Хоменко Марина Олександрівна, державний реєстратор Комунального підприємства «Кельменецьке районне бюро технічної інвентаризації» Венгер Андрій Валерійович, ОСОБА_4 , про визнання договору купівлі-продажу недійсним
 
за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Форінт» на рішення Хотинського районного суду Чернівецької області                 від 24 червня 2020 року у складі судді Русняк А. І. та постанову Чернівецького апеляційного суду від 02 жовтня 2020 року у складі колегії суддів: Кулянди М. І., Лисака І. Н., Одинака О. О.,
 
 ВСТАНОВИВ:
 
1.Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
У червні 2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Форінт» (далі - ТОВ «ФК «Форінт», товариство) звернулося до суду                  з позовом, в якому просило визнати недійсним договір купівлі-продажу нежитлової будівлі (гаража) на АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_4                    04 грудня 2015 року; скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державні реєстрації права власності на спірну будівлю за               ОСОБА_4 від 4 грудня 2015 року№ 12376931, ОСОБА_2                       від 24 червня 2016 року № 15135956 та за ТОВ «Пастораль О. О. Груп»                                 від 23 листопада 2016 року № 17592413.
 
На обґрунтування заявлених вимог товариство зазначало, що 04 грудня                   2015 року ОСОБА_1 відчужив належну йому нежитлову будівлю (гараж), яка знаходиться на АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_4 шляхом укладення договору купівлі-продажу від 04 грудня 2015 року.  
 
24 червня 2016 року ОСОБА_4 відчужив спірну будівлю на користь ОСОБА_2 шляхом укладення договору дарування із внесенням приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Хоменко М. О. до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень запису за          № 15135956 про реєстрацію за ОСОБА_2 права власності на спірне майно.
 
Згідно з актом приймання-передачі нерухомого майна від 05 жовтня 2016 року ОСОБА_2 передала у статутний капітал ТОВ «Пастораль О. О. Груп» належне їй на праві власності вищевказане спірне майно. Цього ж дня приватний нотаріус Чернівецького міського нотаріального округу Тумак А. М. вніс до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень запис за № 17592413 про реєстрацію права власності ТОВ «Пастораль О. О. Груп» на вказане нерухоме майно.
 
Оскільки вказані обставини унеможливлюють виконання судових рішень, ухвалених у справах № 717/325/14-ц і  № 717/1974/15-ц про стягнення з               ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» (далі - АТ «Райффайзен Банк Аваль», банк) заборгованості за кредитним договором від 27 квітня 2007 року № 014/05/240, порушуються права банку як стягувача, правонаступником якого є ТОВ «ФК «Форінт». 
 
Ураховуючи наведене, товариство просило позов задовольнити.
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Хотинський районний суд Чернівецької області рішенням від 24 червня 2020 року в задоволенні позову відмовив.
 
Рішення суду першої інстанції мотивовано недоведеністю заявлених вимог. 
 
Короткий зміст рішення апеляційного суду
Чернівецький апеляційний суд постановою від 02 жовтня 2020 року рішення Хотинського районного суду Чернівецької області від 24 червня 2020 року                       в мотивувальній частині змінив, відмовивши у позові з підстав, викладених в цій постанові.
 
Постанова суду апеляційної інстанції мотивована неналежним суб`єктним складом, оскільки позивач просить визнати недійсним договір купівлі-продажу від 04 грудня 2015 року, укладений з ОСОБА_4 , однак не залучає його співвідповідачем у справі.  
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги та відзивів на неї, їх узагальнені аргументи 
У касаційній скарзі, поданій до Верховного  Суду 11 листопада 2020 року,                  ТОВ «ФК «Форінт» просить скасувати рішення Хотинського районного суду Чернівецької області від 24 червня 2020 року і постанову Чернівецького апеляційного суду від 02 жовтня 2020 року та постановити нове рішення, яким позов товариства задовольнити. 
Підставою касаційного оскарження судових рішень у цій справі заявник зазначає, що суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 717/383/17, від 26 лютого 2020 року у справі                   № 761/4097/17, від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16, від 06 квітня 2020 року у справі № 760/7056/18, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 24 квітня 2019 року у справі № 521/18393/16, від 02 жовтня 2018 року у справі № 911/488/18. 
Касаційна скарга мотивована тим, що Верховний Суд у результаті розгляду касаційної скарги АТ «Райффайзен Банк Аваль» у справі № 717/383/17                              з аналогічними позовними вимогами та складом учасників не відмовив                         у задоволенні позову з причин відсутності запису про обтяження (арешт)                           в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, а вказав на порушення судами нижчих інстанцій норм чинного законодавства, які передбачають заборону для боржника розпоряджатися та відчужувати належне йому майно під час дії судової заборони у вигляді ухвали про забезпечення позову.
Чернівецький апеляційний суд в оскаржуваній постанові послався на правові позиції Великої Палати Верховного Суду, які не можуть бути застосовані до справи, щодо якої подано цю касаційну скаргу, оскільки правовідносини та обставини, які склались у справах № 523/9076/16-ц і № 713/1817/16-ц, не                        є ідентичними правовідносинам, які склались у цій справі № 717/789/19, та                     абсолютно відрізняються як за предметом позову та його підставами, так і за матеріальним складом правовідносин, які виникли між учасниками спору.
ОСОБА_4 не може бути співвідповідачем у цій справі, оскільки і на дату подання позову, і на дату ухвалення рішення у справі він не був власником спірного майна. 
24 грудня 2020 року до Верховного Суду надійшов відзив ОСОБА_1 на касаційну скаргу, мотивований тим, що судові рішення ухвалені у цій справі прийняті відповідно до норм матеріального і процесуального права. Доводи касаційної скарги супроводжуються неправильним трактуванням норм матеріального і процесуального права, які не підлягають застосуванню у спірних правовідносинах та спрямовані на встановлення обставин, що не були встановлені в оспорюваному рішенні чи відкинуті судом, а також на вирішення питань  про перевагу одних доказів над іншими, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.
28 грудня 2020 року до Верховного Суду надійшов відзив ТОВ «Пастораль О. О. Груп» на касаційну скаргу, який мотивований тим, що позивач намагається  повернути гаражі, які були відчужені ОСОБА_1 для погашення заборгованості перед банком за іншими кредитними договорами, хоча в іпотеці         у позивача перебуває інше майно, вартість якого є достатньою для забезпечення виконання всіх зобов`язань перед колекторською фірмою. Жодних арештів на спірне  майно на час його відчуження ОСОБА_1   не було. 
Рух справи в суді касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 01 грудня 2020 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано її матеріали з  Хотинського районного суду Чернівецької області.
 
23 грудня 2020 року справа надійшла до Верховного Суду.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
Згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна   від 04 грудня 2015 року № 49120155 ОСОБА_1 на праві власності належала нежитлова будівля (гараж). 
 
04 грудня 2015 року між ОСОБА_1 і ОСОБА_4 укладено договір купівлі-продажу, за умовами якого ОСОБА_4 набув право власності на зазначену нежитлову будівлю (гараж) на АДРЕСА_1 . 
 
24 червня 2016 року між ОСОБА_4 і ОСОБА_2 укладено договір дарування, згідно з яким вона набула право власності на спірне майно.
 
За актом приймання-передачі від 05 жовтня 2016 року ОСОБА_2 відчужила належне їй на праві власності нежитлове приміщення на користь ТОВ «Пастораль О.О. Груп» шляхом внесення цього майна до статутного капіталу товариства. 
 
2. Мотивувальна частина
Позиція Верховного Суду
Частиною другою статті 389 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права                  у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
 
Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. 
 
Верховний Суд, перевіривши правильність застосування судами норм                   права  в  межах   касаційної  скарги,  дійшов  висновку,  що  касаційна  скарга  не
підлягає задоволенню з огляду на таке.
 
Мотиви і доводи Верховного Суду та застосовані норми права
Нормами процесуального закону визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
 
Згідно з частиною першою статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. 
 
Відповідач - це особа, яка має безпосередній зв`язок зі спірними матеріальними правовідносинами, та на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси і тому притягується до участі у цивільній справі для відповіді за пред`явленими вимогами.
 
Пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови              у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо неналежного відповідача. Тобто визначення відповідачів, предмета і підстав спору є правом позивача.
 
Подібні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду                        від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18).
 
Визначення позивачем у позові складу сторін у справі (позивача та відповідача) має відповідати реальному складу учасників спору у спірних правовідносинах та має на меті ефективний захист порушених прав (свобод, інтересів) особи, яка вважає, що вони порушені, із залученням необхідного кола осіб, які мають відповідати за позовом. Незалучення до участі у справі особи як співвідповідача за умови наявності обов`язкової процесуальної співучасті є підставою для відмови у задоволенні позову через неналежний суб`єктний склад.
 
Встановивши, що позивач просить визнати недійсним договір купівлі-продажу нежитлової будівлі (гаражу) на АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , однак співвідповідачем ОСОБА_4 не зазначає, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову через неналежний суб`єктний склад. Інші заявлені позивачем вимоги є похідними від вирішення вимоги про визнання недійсним оспорюваного правочину.
 
Ураховуючи наведене, постанова апеляційного суду є законною і обґрунтованою.
 
Аргументи касаційної скарги про те, що ОСОБА_4 не може бути співвідповідачем у цій справі, оскільки на дату подання позову і на дату ухвалення рішення у справі він не був власником спірного майна, висновки апеляційного суду не спростовують, адже позивач у справі оспорює правочин, укладений саме з ОСОБА_4 .
 
Доводи касаційної скарги про те, що Верховний Суд у результаті розгляду касаційної скарги АТ «Райффайзен Банк Аваль» у справі № 717/383/17                             з аналогічними позовними вимогами та складом учасників не відмовив                           у задоволенні позову з причин відсутності запису про обтяження (арешт)                        в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, а вказав на порушення судами нижчих інстанцій приписів чинного законодавства, які передбачають заборону для боржника розпоряджатися та відчужувати належне йому майно під час дії судової заборони у вигляді ухвали про забезпечення позову, є безпідставними, оскільки, по-перше, ОСОБА_4 є співвідповідачем у справі  № 717/383/17, а по-друге, підстави ухвалення апеляційним судом рішення про відмову в задоволенні позову є зовсім іншими.
 
Аргументи касаційної скарги про те, що апеляційний суд застосував норму права без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду, що зазначені                      в касаційній скарзі, не є підставою для скасування постанови апеляційного суду, оскільки апеляційний суд відмовив у задоволенні позову у зв`язку з неналежним суб`єктним складом, а не по суті заявлених вимог.
 
Інші аргументи касаційної скарги висновків апеляційного суду не спростовують, зводяться до незгоди з ними і тлумачення норм закону на свою користь, необхідності здійснення перегляду справи по суті заявлених позовних вимог, хоча суд відмовив у задоволенні позову лише з підстав неналежного суб`єктного складу.  Касаційна скарга не містить доводів і доказів порушення судами прав позивача, що унеможливили звернення із заявою про залучення до участі в розгляді справи належного співвідповідача.  
 
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
 
Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а оскаржуваних судових рішень - без змін. 
 
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Форінт» залишити без задоволення.
 
Рішення Хотинського районного суду Чернівецької області від 24 червня                    2020 року в незміненій частині та постанову Чернівецького апеляційного суду від 02 жовтня 2020 року залишити без змін.
 
Постанова Верховного Суду набирає законної сили з моменту її прийняття,                       є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді                                                                                     А. Ю. Зайцев
 
                                                                                                В. С. Жданова
 
                                                                                                Є. В. Коротенко