ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2770/21 Справа № 175/3608/18 	  	Суддя у 1-й інстанції - Бойко О. М. Суддя у 2-й інстанції - Демченко  Е. Л.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2021 року         колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

                головуючого – судді Демченко Е.Л.
                суддів – Куценко Т.Р., Макарова М.О. 

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, без повідомлення учасників справи, в м.Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1  на рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 22 вересня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до приватного підприємства “ЕЛЬБІ”, треті особи - ОСОБА_2 , приватне акціонерне товариство “Страхова група “ТАС”, про відшкодування шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою, -

в с т а н о в и л а:

       У вересні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ПП “ЕЛЬБІ”, треті особи - ОСОБА_2 , ПрАТ “Страхова група “ТАС”, про відшкодування шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою.
       Вказував, що він є власником автомобіля «Mazda СХ-5», реєстраційний номер НОМЕР_1 . 01 березня 2018 року об 11:30 годині на 188 км траси М-04 на території Дніпропетровського району сталася ДТП за участю автомобіля «Mazda СХ-5», реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_3 (його доньки), та автомобіля «Камаз 5320», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 , та в результаті зіткнення автомобілі отримали механічні пошкодження, постраждалих немає, у зв`язку з чим йому завдано матеріальної шкоди. 
       Зазначав, що власником автомобіля «Камаз 5320», реєстраційний номер НОМЕР_3 , – є ПП «ЕЛЬБІ», а ОСОБА_2 – працює водієм на ПП «ЕЛЬБІ», та цивільно-правова відповідальність ПП «ЕЛЬБІ» застрахована в ПрАТ «СТРАХОВА ГРУПА «TAC».
       Посилаючись на те, що внаслідок вказаного ДТП пошкоджено автомобіль, що належить йому на праві приватної власності, позивач просив суд стягнути з ПП «ЕЛЬБІ» на його користь матеріальну шкоду, спричинену внаслідок ДТП, у розмірі 132 316,82 грн.; витрати по оплаті експертного дослідження у розмірі 3 500,00 грн.; судові витрати у розмірі 1 358,18 грн.
       Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 22 вересня 2020 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.
       Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПП «ЕЛЬБІ» суму судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, в розмірі 3 675,36 грн., що складається з наступного: 675,36 грн. – оплата за проведення судової експертизи від 30 червня 2020 року №19/104-9/2д/35; 3000,00 грн. – надання професійної правничої допомоги.
       В апеляційній скарзі  ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та постановити нове, яким задовольнити позовні вимоги повністю. 
       Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не врахував наступного: судом проігноровано, що рішеннями судів встановлено відсутність вини в діях водія ОСОБА_4 ; відповідачем не спростовано презумпцію вини ОСОБА_2 як заподіювача шкоди; в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази про відсутність в діях ОСОБА_2 порушень Правил дорожнього руху; відсутність постанови про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності, не означає відсутність вини для цивільно-правової відповідальності, тому ПП «ЕЛЬБІ», як власник джерела підвищеної небезпеки та роботодавець ОСОБА_2 , зобов`язано відшкодувати шкоду, завдану працівником. 
       Згідно з п.1 ч.1 ст.274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.
       Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями встановленими цією главою.
       Для цілей цього кодексу малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України).
       Зважаючи на те, що ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.
       Розглянувши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду.
       Статтями 12,81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
       Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
       Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.
       Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 є власником автомобіля «Mazda СХ-5», реєстраційний номер НОМЕР_1 .
       01 березня 2018 року об 11:30 годині на 188 км траси М-04 на території Дніпропетровського району сталося ДТП за участю автомобіля «Mazda СХ-5», реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_3 , та автомобіля «Камаз 5320», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 , та в результаті зіткнення автомобілі отримали механічні пошкодження, постраждалих немає, у зв`язку з чим, позивачу завдано матеріальної шкоди.
       Також судом встановлено, що власником автомобіля «Камаз 5320», реєстраційний номер НОМЕР_3 , – є ПП «ЕЛЬБІ».
        ОСОБА_2 , згідно його пояснень від 01 березня 2018 року, наданих при складанні адміністративного протоколу, працює водієм ПП «ЕЛЬБІ», та цивільно-правова відповідальність ПП « ОСОБА_5 » застрахована в ПАТ «СТРАХОВА ГРУПА «TAC».
       Як встановлено місцевим судом, 28 березня 2018 року Дніпропетровським районним судом Дніпропетровської області, в рамках розгляду справи про адміністративне правопорушення №175/843/18, було ухвалено постанову, якою призначена судова інженерно-технічна експертиза, за результатами якої 20 квітня 2018 року складено висновок судової інженерно-технічної експертизи №10.1/024.
       Відповідно до висновку судової інженерно-технічної експертизи №10.1/024, в даній дорожній обстановці, яка викладена в постанові про призначення судової експертизи та яка підтверджена матеріалами справи: водій автомобіля «КамАЗ» ОСОБА_2 повинен був діяти відповідно до вимог п.п.10.1 та 12.3 ПДР України, водій автомобіля «Мазда» ОСОБА_3 повинна була діяти відповідно до вимог п.12.3 ПДР України; при заданих вихідних даних, які викладені в постанові про призначення судової експертизи та які підтверджуються матеріалами справи: водій автомобіля «Мазда» ОСОБА_3 не мала технічної можливості запобігти зіткненню з автомобілем своєчасним застосуванням максимально ефективного гальмування із зниженням швидкості до швидкості руху автомобіля «КамАЗ», а водій автомобіля «КамАЗ» ОСОБА_2 мав технічну можливість запобігти зіткненню своєчасним виконанням вимог п.п.10.1 та 12.3 Правил дорожнього руху України, виконання яких було необхідною умовою для запобігання події з його боку і для їх виконання у нього не було будь-яких перешкод технічного характеру, які не дозволили б йому виконати зазначені вимоги ПДР: при заданому механізмі пригоди, який викладено в постанові про призначення експертизи та який підтверджується матеріалами справи дії: водія автомобіля «Мазда» ОСОБА_3 не суперечили вимогам п.12,3 ПДР України, а водія автомобіля «КамАЗ» ОСОБА_2 не відповідали вимогам п.п.10.1 та 12.3 ПДР України, що з технічної точки зору, перебувало у причинному зв`язку з наданням події даної ДТП.
       Ухвалюючи 15 серпня 2019 року постанову по адміністративній справі (про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за фактом даного ДТП), Дніпровський апеляційний суду вказаний висновок судової інженерно-технічної експертизи не прийняв до уваги, вважав неналежним доказом, оскільки вихідні дані експерту для дослідження були надані лише однією стороною та інший учасник дорожньо-транспортної пригоди був позбавлений права надати пояснення, клопотання та докази для проведення дослідження.
       Наданий представником ПП «ЕЛЬБІ» висновок експертного дослідження від 22 липня 2019 року №12/10.1/40 також апеляційний суд не прийняв з підстав, що для дослідження експерту були надані лише вихідні дані однієї стороною водієм автомобіля “Камаз” ОСОБА_2 . 
       Відповідно до вказаного висновку експертизи: у даній дорожній обстановці водій автомобіля «МАЗДА СХ-5» ОСОБА_3 повинна була діяти відповідно до вимог п.12.1 Правил дорожнього руху України; технічна можливість уникнути даної ДТП для водія автомобіля «МАЗДА СХ-5» ОСОБА_3 визначалася виконанням нею вимог п.12.1 Правил дорожнього руху, і у неї не було будь-яких перешкод технічного характеру, які не дозволили б їй їх виконати; при заданому механізмові події, дії водія автомобіля «МАЗДА СХ-5» ОСОБА_3 не відповідали вимогам п.12.1 ПДР України, що з технічної точки зору знаходилось в причинному зв`язку з даною ДТП; у даній дорожній обстановці водій автомобіля «КАМАЗ» ОСОБА_2 повинен був діяти відповідно до вимог п.1.5 Правил дорожнього руху України; технічна можливість уникнути даної ДТП не встановлювалася діями водія ОСОБА_2 ; у даній дорожній обстановці в діях водія ОСОБА_2 не вбачається невідповідностей вимогам п.1.5 Правил дорожнього руху.
       Постановою по адміністративній справі від 15 серпня 2019 року Дніпровський апеляційний суд скасував постанову Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 16 травня 2018 року та провадження відносно ( ОСОБА_4 закрив на підставі п.1 ст.247 КупАП, за відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.124 КупАП, також зазначив в мотивувальній частині про відсутність в діях водія ОСОБА_4 та водія ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КупАП.
       Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що за фактом ДТП проведені дві експертизи, які не дають однозначного висновку щодо вини будь-кого з учасників дорожньо-транспортної пригоди, містять протиріччя та суперечливі висновки, у зв`язку з чим суд позбавлений можливості встановити винуватця дорожньо-транспортної пригоди; первинні пояснення учасників ДТП, висновки експертів №10.1/024 від 20 квітня 2018 року та №12/10.1/40 від 22 липня 2019 року не містять достатніх доказів, на підставі яких суд може зробити однозначний висновок про наявність в діях як водія автомобіля «МАЗДА СХ-5» ОСОБА_3 так і водія автомобіля «КАМАЗ» ОСОБА_2 порушень Правил дорожнього руху України; аналіз усіх доказів свідчить про те, що провина водія автомобіля «КАМАЗ» ОСОБА_2 ґрунтується на припущеннях позивача, будь-яких інших належних, допустимих та достовірних доказів, які б беззаперечно, «поза розумним сумнівом», доводили винуватість водія автомобіля «КАМАЗ» ОСОБА_2 у ДТП, в результаті чого позивачу завдано матеріальних збитків, немає.
       Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, виходячи з наступного.
       Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
       Шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.
       З огляду на презумпцію вини заподіювана шкоди (частина друга статті 1166 ЦК України) особа звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду якщо доведе, що шкоди було завдано не з її вини.
       Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини завдавача шкоди. Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.
       Так, ст.12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
       Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.
       При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
       Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
       Преюдиційні факти - це факти, встановлені судовими рішеннями, що набрали законної сили і не підлягають доведенню в іншій справі.
       З матеріалів справи, а саме, з постанови Дніпровського апеляційного суду від 15 серпня 2019 року (т.1 а.с.152-153) вбачається, що апеляційний суд зазначив, що проведені у справі дві експертизи не дають однозначного висновку щодо вини будь-кого з учасників дорожньо-транспортної пригоди, містять протиріччя та суперечливі висновки, у зв`язку з чим апеляційний суд позбавлений можливості встановити винуватця дорожньо-транспортної пригоди, тому апеляційний суд прийшов до висновку про відсутність в діях як водія ОСОБА_4 , так і водія ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КупАП. 
       Враховуючи, що вина ОСОБА_2 у скоєнні ДТП, в результаті якого було пошкоджено належний позивачу автомобіль, не встановлена, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про те, що правові підстави покладення на відповідача обов`язку з відшкодування майнової шкоди, завданої позивачу, відсутні.
       Зазначений висновок узгоджується із правовою позицією Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду, викладеною у постанові від 05 вересня 2019 року у справі № 234/16272/15ц (провадження № 61-31395сво18).
       Наведеним спростовуються доводи апеляційної скарги про те, що відсутність постанови про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності не означає відсутність вини для цивільно-правової відповідальності, тому ПП «ЕЛЬБІ», як власник джерела підвищеної небезпеки та роботодавець ОСОБА_2 , зобов`язано відшкодувати шкоду, завдану працівником.
       Посилання апелянта на те, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази про відсутність в діях ОСОБА_2 порушень Правил дорожнього руху, колегія суддів відхиляє з огляду на те, що матеріали справи не містять також доказів, на підставі яких суд міг би зробити однозначний висновок про наявність в діях як водія ОСОБА_4 так і водія ОСОБА_2 порушень Правил дорожнього руху.
       Інші доводи не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте відповідно до вимог ст.89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.
       Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення має бути залишено без змін.
       Керуючись ст.ст.367,374,375,381-383 ЦПК України, колегія суддів, – 

п о с т а н о в и л а:

       Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

       Рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 22 вересня 2020 року залишити без змін.

       Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів. 

       Повний текст постанови складено 22 лютого 2021 року.

               Головуючий:                                                 Демченко Е.Л.

               Судді:                                                         Куценко Т.Р.

                                                                                 Макаров М.О.