Номер провадження: 22-ц/813/3864/21 
Номер справи місцевого суду: 493/1677/17
Головуючий у першій інстанції Тітова Т.П.
Доповідач Сегеда С. М.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.03.2021 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого                        Сегеди С.М.,
суддів:                        Гірняк Л.А.,
Комлевої О.С.,
               за участю:
секретаря                        Ющак А.Ю.,
представника ОСОБА_1 - адвоката Осокіна С.Ю.,
правонаступника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу  ОСОБА_4 на рішення Балтського районного суду Одеської області від 30 березня 2018 року, у цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , правонаступником якого є ОСОБА_3 , про визнання договору купівлі-продажу квартири недійсним,

встановив:
      
31.08.2017 року ОСОБА_4 звернулася до Балтського районного суду Одеської області з позовом до ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу квартири недійсним.
Свої позовні вимоги ОСОБА_4 мотивувала тим, що восени 2016 року між нею та ОСОБА_2 була усна домовленість про укладення договору довічного утримання, згідно якого вона була згодна передати ОСОБА_2 свою квартиру АДРЕСА_1 .
12.11.2016 року ОСОБА_2 запросив її до нотаріуса ОСОБА_5, нібито для підписання договору довічного утримання. Однак, нотаріус, посилаючись на чергу до неї відвідувачів, не дала почитати їй договір.
Перед підписанням договору ОСОБА_2 передав нотаріусу ОСОБА_5 якусь книгу, потім як вона зрозуміла, у книзі були гроші як винагорода за участь у шахрайстві, результатом якого стало відбирання її квартири.
За таких обставин, вона підписала даний договір, а вдома, прочитавши його, зрозуміла, що замість договору довічного утримання, підписала договір купівлі-продажу квартири, з урахуванням того, що у неї немає іншого майна і вона залишається на вулиці.
Також позивачка пояснила, що перед відвідуванням нотаріуса, ОСОБА_2 пригостив її квасом, після чого вона втратила можливість адекватно оцінювати ситуацію, що також стало причиною підписання договору без його ознайомлення.
Через деякий час, ОСОБА_2 почав вимагати, щоб вона виселилась із квартири, став погрожувати розправою та казати, що з нею зведуть рахунок його друзі.

Посилаючись на зазначені обставини, позивачка вказала, що спірний договір купівлі-продажу квартири не відповідав її внутрішній волі та був вчинений в момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними. 
В зв`язку з цим, позивачка вважала даний договір недійсним, тому звернулась до суду з даним позовом.  
В судове засідання позивачка не з`явилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, про причини неявки суд не повідомила,  але в своїх неодноразових письмових зверненнях до суду повідомляла, що на судові засідання прийти не може, оскільки в неї немає грошей на таксі.
Її представник - адвокат Осокін С.Ю. в судові засідання, що призначені на 06.03.2018 року, 21.03.2018 року та на 30.03.2018 року не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки на 06.03.2018 року та на 21.03.2018 року суд повідомляв, але належних доказів поважності неявки не надав. В клопотанні, датованому 21.03.2018 року, просив відкласти розгляд справи і призначити її на 30.03.2018 року (т.1, а.с.103), судом було задоволено його клопотання, але 30.03.2018 року в судове засідання він не з`явився, не повідомивши суд про причини неявки.
Первісний відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, проте надав суду заяву, в якій справу просив розглянути без його участі.
Представник відповідача - ОСОБА_3 в судовому засідання заперечував проти задоволення позову, посилаючи на те, що жодна викладена позивачем обставина у позовній заяві, абсолютно нічим не підтверджується. Всі доводи позивача є її власними думками, які нічим не обґрунтовуються. Сам договір купівлі-продажу квартири, посвідчений нотаріусом, є доказом того, що позивач в момент укладання правочину в повній мірі розуміла значення та наслідки своїх дій, їй був відомий юридичний зміст укладеного договору. Позивач перед укладанням договору купівлі-продажу квартири самостійно зверталась до КП «Техінвентарізатор» з проханням виготовити технічний паспорт на належну їй квартиру з метою укладання договору купівлі-продажу. 
На думку ОСОБА_3 посилання позивачки на те, що договір купівлі-продажу не відповідав її внутрішній волі нічим не підтверджується. Вона стверджує, що правочин вчинений нею і під впливом помилки і під впливом обману, що під час укладання договору купівлі-продажу вважала його договором довічного утримання. Також  стверджує, що її начебто обманули і вона підписала договір, який не мала наміру підписувати. 
Таким чином, ОСОБА_3 вважав вимоги позивачки безпідставними, надуманими та такими, що навмисно направлені на порушення законних прав та інтересів відповідача ОСОБА_2 . 
Посилаючись на зазначені обставини, просив у задоволенні позову відмовити.

Рішенням Балтського районного суду Одеської області від 30 березня 2018 року взадоволенні позовної заяви ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу квартири недійсним - відмовлено.
Стягнуто з ОСОБА_4 на користь Державної судової адміністрації України судовий збір у сумі 704, 80 грн. (т.1, а.с.114 - 117).

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 ставить питання про скасування рішення Балтського районного суду Одеської області від 30 березня 2018 року, та постановлення нового, про задоволення її позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. 

21.03.2019 року ухвалою Одеського апеляційного суду було задоволено клопотання голови ГО «Антикорупційний рух Одещини» Сопельника О.В. та допущено його до участі у розгляді справи та дозволено йому проводити в залі судового засідання фотозйомку, відео-та аудіо запис з використанням портативних відео-та аудіо технічних засобів (т.2, а.с.9-10).

Крім того, ухвалою того ж суду від 21.03.2019 року, з урахування виправлень від 25.03.2019 року, у справі були витребувані додаткові докази та призначено судову психіатричну експертизу, провадження у справі було зупинене на час проведення експертизи (т.2, а.с.11-14, 21-22).
Однак у зв`язку з не проведенням судової експертизи, ухвалою Одеського апеляційного суду від 30.04.2020 року провадження у справі було поновлено та призначено справу до розгляду на 24 червня 2020 року, на 16.00 год. (т.2, а.с.48-49). 

Разом з тим, 25 травня 2020 року на адресу Одеського апеляційного суду  повернувся поштовий конверт з відміткою від 19.05.2020 про те, що відповідач ОСОБА_2 помер (т.2, а.с.54).
Крім того, представник позивачки ОСОБА_4 адвокат Осокін С.Ю. 18.06.2020 року звернувся до Одеського апеляційного суду із заявою, в якій також вказав про смерть відповідача ОСОБА_2 (т.2, а.с.56-58).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 24.06.2020 року було витребувано з Балтського районного  відділу державної реєстрації актів цивільного стану  Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), копію актового запису про смерть  ОСОБА_2 ,ІНФОРМАЦІЯ_1 , розгляд справи відкладено на 22.07.2020 року (т. 2, а.с. 67-68).

20.07.2020 року на електрону адресу, а також 24.07.2020 року на адресу Одеського апеляційного суду від представника відповідача - адвоката Бузовського О.І. надійшли заяви про зупинення провадження у справі, оскільки вирішується питання про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . До заяви також додані: копія заповіту ОСОБА_2 та копія свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1  від 28 квітня 2020 року (т.2, а.с. 74-80).
Разом з тим, 22.07.2020 року розгляд даного клопотання по справі не відбувся, справу було відкладено на 04.11.2020 року через перебування суддів Гірняк Л.А. та Цюри Т.В. на лікарняному.
03.11.2020 року на електрону адресу суду від представника відповідача - адвоката Бузовського О.І. надійшли заяви про залучення до участі у справі правонаступника ОСОБА_2 та відкладення розгляду справи на іншу дату, та надано копію свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого Приватним нотаріусом Дергачівського районного нотаріального округу Харківської області Коробець О.М. (т.2, а.с.90-97).
Крім того, 04.11.2020 року представник позивачки ОСОБА_4 - адвокат Осокін С.Ю. подав заяву про розгляд справи у відсутність позивачки та її представника (т.2, а.с. 98).

Розпорядженням щодо повторного автоматизованого розподілу справи між суддями від 02.11.2020 року та протоколом повторного автоматизованого розподілу справи між суддями від 02.11.2020 року, у зв`язку з відпусткою, суддя Цюра Т.В. була замінена на суддю Комлеву О.С. (т.2, а.с.88, 89).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 05.11.2020 року апеляційне провадження у цивільній справі за позовом  ОСОБА_4  до ОСОБА_2  про визнання договору купівлі-продажу квартири недійсним, за апеляційною скаргою ОСОБА_4  на рішення Балтського районного суду Одеської області від 30 березня 2018 року зупинено та витребувано у Приватного нотаріуса Дергачівського районного нотаріального округу Харківської області Коробець О.М. належним чином завірену копію спадкової справи №54/2020, зареєстрованої в реєстрі за №3694, яка була заведена після смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 народження , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 від 28 квітня 2020 року, для вирішення питання про залучення до участі у справі його правонаступників (т.2, а.с. 104-107).
Разом з тим, 01.12.2020 року на адресу суду від Приватного нотаріуса Дергачівського районного нотаріального округу Харківської області Коробець О.М. надійшли копії документів із спадкової справи № 54/2020, заведеної 14.05.2020 року після смерті ОСОБА_2 (т.2, а.с. 123-166).

З наданої Приватним нотаріусом Дергачівського районного нотаріального округу Харківської області Коробець О.М. копії свідоцтва про право на спадщину за заповітом вбачається, що спадкоємцем зазначеного в заповіті майна ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , є ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (т.2, а.с. 165).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 07.12.2020 року провадження у вищевказаній справі було поновлено, та замінено ОСОБА_2 на його правонаступника - ОСОБА_3 , і призначено справу до розгляду по суті апеляційної скарги на 17 березня 2021 року на 10 год. 00 хв., про що учасники справи були належним чином повідомленими (т.2, а.с.168-170, 171-175).

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, відзив на неї, колегія суддів дійшла висновку про необхідність задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Звертаючись до суду з позовом про визнання договору купівлі-продажу недійсним, ОСОБА_4 посилалась на те, що вона не мала наміру укладати договір купівлі-продажу єдиної квартири, а вважала, що уклала договір довічного утримання.
При цьому, позивачка обгрунтовувала свої позовні вимоги тим, що вона не розуміла значення своїх дій, з посиланням на ст. 225 ЦК України.
Саме з цих підстав, ухвалою колегії суддів від 21.03.2019 року по справі призначалась судова психіатрична експертиза (т.2, а.с.11-14), оскільки призначення даної експертизи для встановлення психічного стану особи, є обов`язковим, як то передбачено п.2 ч.1 ст. 105 ЦПК України.
Однак вказана експертиза не була проведена через те, що позивачка ОСОБА_4 , перебуваючи в похилому віці, а також в скрутному матеріальному становищі, не змогла оплатити витрати на проведення експертизи та прибути до м. Одеси в експертну установу (т.2, а.с.44, 45).
Разом з тим, обгрунтовуючи свої позовні вимоги, позивачка ОСОБА_4 неодноразово також зазначала, що вона помилялась щодо укладеного договору, помилково вважаючи, що вона укладає договір довічного утримання.
У всякому разі вона пояснювала свої дії тим, що вона не бажала укладати договір купівлі-продажу квартири, оскільки окрім квартири їй проживати ніде. 
Разом з тим, вона перебувала і перебуває в похилому віці, у тому числі на момент укладення спірного договору купівлі-продажу квартири і розраховувала, що ОСОБА_2 буде надавати їй матеріальну допомогу і здійснювати її тримання.
При цьому, вона також посилалась на ст. 229 ЦК України і суд першої інстанції надавав оцінку цим пояснення позиваки, обгрунтовуючи оскаржуване судове рішення безпідставністю посилання позивачки на ст. 229 ЦК України (т.1, а.с.117).

Однак, з таким висновком суду першої інстанції колегія суддів не погоджується, виходячи з наступних обставин. 

Частиною першою статті 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до частини третьої статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Згідно з частинами першою, третьою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до частини першої статті 229 ЦК України якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, установлених законом.

Пунктом 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду справ про визнання правочинів недійсними» роз`яснено, що правочин, учинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину, мають існувати саме на момент учинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також те, що вона має істотне значення. Помилка, допущена внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін, не є підставою для визнання правочину недійсним.
Правочини, вчинені внаслідок помилки належать до категорії правочинів, в яких внутрішня воля співпадає з волевиявленням та дійсно спрямована на досягнення мети правочину, але формування такої волі відбулося під впливом обставин, які спотворили справжню волю особи. Помилка - це неправильне сприйняття особою фактичних обставин, що вплинуло на її волевиявлення, за відсутності якого можна було б вважати, що правочин не був би вчинений. Для визнання правочину недійсним як укладеного під впливом помилки необхідно, щоб помилка мала істотне значення. Під помилкою, що має істотне значення, розуміється помилка щодо, зокрема, природи правочину, прав та обов`язків сторін.
Ураховуючи викладене, особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести на підставі належних і допустимих доказів, у тому числі пояснень сторін і письмових доказів, наявність обставин, які вказують на помилку - неправильне сприйняття нею фактичних обставин правочину, що вплинуло на її волевиявлення, дійсно було і має істотне значення. Такими обставинами є: вік позивача, його стан здоров`я та потреба у зв`язку із цим у догляді й сторонній допомозі; наявність у позивача спірного житла як єдиного; відсутність фактичної передачі спірного нерухомого майна за оспорюваним договором та продовження позивачем проживання в спірній квартирі після укладення договору.
У справі, що переглядається, установлено, що позивачка ОСОБА_4 є людиною похилого віку, за станом здоров`я потребує стороннього догляду та матеріальної допомоги, квартира, в якій вона проживає, є її єдиним житлом, у якому вона продовжує проживати після укладення договору купівлі-продажу до теперішнього часу.

Таким чином, установивши, що   ОСОБА_4 погодилася на передачу її єдиної квартири у власність ОСОБА_2 лише за умови її довічного утримання й, укладаючи оспорюваний договір, помилялася щодо правової природи правочину, прав та обов`язків, які виникнуть після його укладення між нею і відповідачем, слід дійти висновку про наявність правових підстав для визнання недійсним оспорюваного договору купівлі-продажу.

Зазначені обставини фактично не спростовуються свідками ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_5 , допитаними в суді першої інстанції.

Колегія суддів зазначає, що оскільки позов пред`явлений з підстав, передбачених статтею 225 ЦК України, підставою позову є фактичні обставини, що наведені у позовній заяві, а тому  зазначення позивачкою конкретної правової  норми на обґрунтування позову не є визначальним при вирішенні судом питання про те, яким законом слід керуватися при вирішенні спору. При цьому, як фактичні обставини позову, так і судове рішення містить посилання, у тому числі, як на ст. 225, так і на ст. 229 ЦК України.

Таких правових позицій дотримується Верховний Суд, які викладені в постанові колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 липня 2019 року, у справі № 173/1468/16-ц, провадження № 61-32097св18 (т.2, а.с.99-101).
Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів зазначає, що представник заявника апеляційної скарги - адвокат Осокін С.Ю. надав суду достатні, належні і допустимі докази існування обставин, на які він посилається як на підставу позовних вимог ОСОБА_4 , своїх заперечень проти оскаржуваного судового рішення та доводів апеляційної скарги. 
Згідно ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.
За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення суду не відповідає зазначеним вимогам, доводи апеляційної скарги його повністю спростовують, оскільки рішення ухвалено не у відповідності до вимог матеріального і процесуального права.

У зв`язку з цим, колегія суддів вважає за необхідне оскаржуване судове рішення скасувати і прийняти постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_4 задовольнити і визнати недійсним договір купівлі-продажу, укладений 12 листопада 2016 року між ОСОБА_4 і ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Балтського районного нотаріального округу Одеської області ОСОБА_5, згідно якого ОСОБА_4 продала, а ОСОБА_2 купив квартиру АДРЕСА_1 .  

У відповідності до ст. 141 ЦПК України,  колегія суддів також вважає за необхідне стягнути з  ОСОБА_3 на користь Державного бюджету України за подання позовної заяви і апеляційної скарги судовий збір у загальній сумі 1762 грн., сплата якого була відстрочена ОСОБА_4 до ухвалення судового рішення у справі (т.1, а.с. 2, 17, 128).

Керуючись ст.ст. 141, 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, п.4 ч. 1 ст. 376, ст.ст. 381 - 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд
                                 постановив:        

Апеляційну скаргу  ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Балтського районного суду Одеської області від 30 березня 2018 року скасувати і прийняти постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_4 задовольнити.
Визнати договір купівлі-продажу від 12 листопада 2016 року квартири АДРЕСА_1 , недійсним. 
Стягнути з ОСОБА_3 на користь Державного бюджету України судовий збір у загальній сумі 1762 грн. (одна тисяча сімсот шістдесят дві гривні). 

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції України протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення. 

Повне судове рішення складено 24.03.2021 року.

Судді Одеського апеляційного суду:                С.М. Сегеда        

Л.А. Гірняк 

О.С. Комлева