Номер провадження: 22-ц/813/4322/21 
Номер справи місцевого суду: 522/21900/13-ц
Головуючий у першій інстанції Загороднюк В. І.
Доповідач Таварткіладзе О. М.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

        26.01.2021 року                                                                        м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - Таварткіладзе О.М.,
суддів: Заїкіна А.П., Погорєлової С.О.,
за участю секретаря судового засідання: Гавриленко М.А.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства «УкрСиббанк» – Рогожіної Ірини Борисівни на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 22 листопада 2018 року по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», за участю третьої особи – ОСОБА_2 про визнання додаткової угоди до кредитного договору недійсною та визнання кредитного договору неукладеним,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2013 року ПАТ «УкрСиббанк» звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 28 листопада 2007 р. між ним та ОСОБА_1 був укладений договір про надання споживчого кредиту №11259302000 від 28 листопада 2007 року, на підставі якого відповідачка ОСОБА_1 отримала кредитні кошти на траншовій основі на строк не пізніше 28 листопада 2017 року зі сплатою відсотків в розмірі 13,90 % річних на споживчі цілі.
Згодом, а саме 15 грудня 2008 року між позивачем за первісним позовом та відповідачем ОСОБА_1 була укладена Додаткова угода №1 до вказаного кредитного договору, згідно якої окрім іншого змінювалися строки сплати щомісячних платежів у вигляді процентів за кредитним договором та викладався новий графік погашення заборгованості, який мав бути належним до виконання сторонами.
Також у забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 28.11.2007 року між Банком та співвідповідачем по справі ОСОБА_2 було укладено договір поруки №161319, за умовами якого ОСОБА_2 як поручитель зобов`язувалася відповідати у повному обсязі за виконання позичальником ОСОБА_1 усіх зобов`язань, що виникли з кредитного договору. Відповідальність позичальника та поручителя мала бути солідарною.
Банк зазначає, що за умовами виконання кредитного договору останній надав відповідачці ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 270 000 доларів США, які відповідачка повинна була повернути рівними частками в порядку, визначеному в кредитному договорі та вказаній вище додатковій угоді від 15.12.2008 року, в якій був викладений відповідний графік погашення заборгованості за кредитом строком не пізніше, ніж 28 листопада 2017 року.
Банк вважає, що він виконав взяті на себе зобов`язання в повному обсязі.
У зв`язку з невиконання умов договору, станом на 14.08.2013 року утворилася заборгованість, яка складається з наступного:
- 209 646,13 дол. США, що за курсом НБУ станом на 14.08.2013 року складає 1 675 701,52 грн., що є кредитною заборгованістю;
- 62 274,42 дол. США, що за курсом НБУ станом на 14.08.2013 року складає 497 759,44 грн., що є заборгованістю за процентами;
- 5 726,67 дол. США, що за курсом НБУ станом на 14.08.2013 року складає 45 773,28 грн., що є пенею за прострочення сплати кредиту;
- 6 203,13 дол. США, що за курсом НБУ станом на 14.08.2013 року складає 49 581,62 грн., що є пенею за прострочення сплати процентів.
У зв`язку з тим, що заборгованість не сплачена, банк звернувся з даним позовом до суду про солідарне стягнення з ОСОБА_1 ,  ОСОБА_2 кредитної заборгованості у розмірі 283 850,35 доларів США, що за курсом НБУ станом на 14.08.2013 року становить 2 268 815, 86 грн.
В лютому 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду із зустрічним позовом до ПАТ «УкрСиббанк», який в подальшому уточнила, про визнання недійсними додаткової угоди № 1 та додаток 1 до додаткової угоди №1 у вигляді відповідного графіку погашення кредиту від 15.12.2008 року до кредитного договору №11259302000 від 28.11.2007 року, укладеної між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником прав та обов`язків якого на сьогодні є Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 , а також про визнання недійсним кредитного договору від 28.11.2007 року №11259302000, укладеного між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником прав та обов`язків якого на сьогодні є Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 .
Зустрічна позовна заява мотивована тим, що відповідно умов кредитування, кредит повинен був надаватися в рамках кредитної лінії на основі траншів.
З моменту укладення кредитного договору в рамках кредитної лінії, Банк, на думку позивачки, фактично надав їй декілька траншів, на загальну суму близько 195 000 доларів. Іншу частину кредитних коштів, на яку банк посилається в позовній заяві та на яку нарахована заборгованість - останній позивачці не надав.
Окрім цього позивачка за зустрічним позовом ОСОБА_1 зазначає, що в своїй первісній позовній заяві Банк стверджує, що 15 грудня 2007 року між ним та нею була укладена додаткова угода №1 до Кредитного договору, з якої вбачається, що сторони домовились про те, що графік погашення (що став невід`ємною частиною договору) складає не кредитні кошти (проценти тощо), а борг, і не в фактично отриманих нею від банку грошових коштів, а в розмірі 270 000 доларів США, які ОСОБА_1 має виплатити банку з урахуванням встановленої відсоткової ставки, однак позивачка посилалась на той факт, що зазначену додаткову угоду № 1 з відповідним графіком погашення позивачка з Банком не укладала та не підписувала.
Окрім цього, кредитний договір 28.11.2007 року №11259302000, який надав банк до матеріалів справи, та завірену його копію, додану до позовної заяви вона також не підписувала та не укладала.
Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 19.03.2018 року обидва позови були об`єднані в одне провадження.
Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 22 листопада 2018 року у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства „УкрСиббанк” відмовлено. Зустрічний позов ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», за участю третьої особи ОСОБА_2 про визнання недійсними додаткової угоди до кредитного договору та кредитного договору - задоволено. Визнано Додаткову угоду №1 та додаток 1 до додаткової угоди №1 у вигляді відповідного графіку погашення кредиту від 15.12.2008 року до кредитного договору № 11259302000 від 28.11.2007 року, укладену між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником прав та обов`язків якого на сьогодні є Публічне акціонерне товариство ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 - недійсною. Визнано кредитний договір від 28.11.2007 року №11259302000, укладений між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником прав та обов`язків якого на сьогодні є Публічне акціонерне товариство ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 , наданий представником банку до матеріалів справи - недійсним.
Не погоджуючись з таким рішенням суду, представник Акціонерного товариства „УкрСиббанк” - Рогожіна Ірина Борисівна подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення Приморського районного суду м. Одеси від 22 листопада 2018 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги Публічного акціонерного товариства „ УкрСиббанк” задовольнити, а у задоволені зустрічного позову відмовити у повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково.
Відповідно до ч.1.2ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи та у випадках встановлених ч. 3 цієї статті.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості та задовольняючи вимоги про визнання недійсною додаткову угоду до кредитного договору та визнання недійсним кредитного договору, суд першої інстанції виходив з недоведеності вимог за основним позовом та доведеності зустрічного позову.
Проте повністю погодитися з усіма такими висновками районного суду не можна.
Судом встановлено, з матеріалів справи вбачається, що:
-як зазначає ПАТ «УкрСиббанк» в позовній заяві, 28 листопада 2007 року між ОСОБА_1 та ПАТ «Укрсиббанк» був укладений договір про надання споживчого кредиту №11259302000, на підставі якого ОСОБА_1 мала отримати кредитні кошти на траншовій основі на строк повернення не пізніше 28 листопада 2017 року зі сплатою відсотків на споживчі цілі (надалі за текстом кредитний договір);
- в матеріалах справи міститься документ, з якого вбачається, що 15 грудня 2008 року між позивачем за первісним позовом ПАТ «УкрСиббанк» та відповідачем ОСОБА_1 начебто була укладена Додаткова угода №1 до вказаного кредитного договору, згідно якої окрім іншого змінювалися строки сплати щомісячних платежів у вигляді процентів за кредитним договором та викладався новий графік погашення заборгованості, який мав бути належним до виконання сторонами;
-у забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 28.11.2007 року між Банком та співвідповідачем по справі ОСОБА_2 було укладено договір поруки №161319, за умовами якого ОСОБА_2 , як поручитель, зобов`язувалася відповідати у повному обсязі за виконання позичальником ОСОБА_1 усіх зобов`язань, що виникли з кредитного договору. Відповідальність позичальника та поручителя мала бути солідарною;
-банк зазначає, що за умовами виконання кредитного договору останній надав відповідачці ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 270 000 (двісті сімдесят тисяч) доларів США, які відповідачка мала повернути рівними частками в порядку, визначеному в кредитному договорі та вказаній вище додатковій угоді від 15.12.2008 року, в якій був викладений відповідний графік погашення заборгованості за кредитом строком не пізніше, ніж 28 листопада 2017 року;
-не визнаючи свої підписи у кредитному договорі № 11259302000 від 28.11.2007 року зі всіма додатками в прошитому та пронумерованому вигляді (всього на 16 аркушах), у додатковій угоді №1 від 15.12.08 року до кредитного договору № 11259302000 від 28.11.2007 року; касових ордерах на отримання грошових коштів тощо, ОСОБА_1 просила витребувати зазначені та інші документи у Банку та призначити судову почеркознавчу експертизу достовірності своїх підписів в даних документах та судово-технічну експертизу самих документів;
-згідно висновку судово-технічної експертизи документів №7650 від 25.04.2017 року, який міститься в матеріалах справи вбачається, що надана на експертизу завірена банком копія Договору про надання споживчого кредиту №11259302000 від 28 листопада 2007 року (а. с. 5-7) не відповідає оригіналу Договору про надання споживчого кредиту № 11259302000 від 28 листопада 2007 року, наданого представником банку, та те, що надані на експертизу завірені банком копії Додаткової угоди №1 від 15 грудня 2008 року до кредитного договору № 11259302000 від 28 листопада 2007 року і Графіку погашення кредиту - Додатку №1 до Додаткової угоди №1 до кредитного договору №11259302000 від 28 листопада 2007 року (а. с. 9-11) не відповідають оригіналу Додаткової угоди № 1 від 15 грудня 2008 року до кредитного договору №11259302000 від 28 листопада 2007 року і Графіку погашення кредиту - Додатку №1 до Додаткової угоди №1 до кредитного договору №11259302000 від 28 листопада 2007 року, наданих представником банку.
Окрім цього, експерт в своєму дослідженні звертає увагу на те, що додаткова угода б/н до Договору про надання споживчого кредиту №11259801000 від 28 листопада 2007 року на одному аркуші, надана представником банку, не відповідає номеру досліджуваного Договору про надання споживчого кредиту №11259302000 від 28 листопада 2007 року.
Також, цим експертним дослідженням встановлено те, що всі кредитні документи, надані представником банку були розшити, нумерація аркушів на Додатковій угоді №1 від 15.12.2008 року та відповідному графіку до неї відсутня, в наслідок чого стає не зрозумілим, чому належні кредитні документи, які мають встановлювати кредитні правовідносини між сторонами подані позивачем до суду в такому неоформленому та нецілісному вигляді.
Згідно висновку судово-почеркознавчої експертизи №7649 від 30.11.2016 року, підписи від імені ОСОБА_1 у наданих на експертизу документах:
- договорі про надання споживчого кредиту №11259302000 від 28 листопада 2007 року, укладеному між АКІБ «УкрСиббанк» і ОСОБА_1 , розміщені на тексті договору;
- додатковій угоді №1 від 15 грудня 2008 року до кредитного договору;
- графіку погашення кредиту (Додаток №1 до Договору про надання споживчого кредиту) - виконані не самою ОСОБА_1 , а іншою особою (особами).
Досліджені підписи від імені ОСОБА_1 у вищезазначених документах виконані з наслідуванням підпису (підписам) ОСОБА_1 .
Згідно з ч.ч.1-3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
В свою чергу Банк стверджував, що сам по собі факт не встановлення експертом належності підпису у кредитному договорі, додатках до кредитного договору та додатковій угоді саме ОСОБА_1 не є достатнім доказом вважати, що ОСОБА_1 не отримувала кредитні кошти 3-ма траншами на загальну суму 270 000 доларів США, оскільки ОСОБА_1 частково повертала грошові кошти Банку, що вбачається з виписки руху коштів по рахунку і тим самим свідчить про прийняття ОСОБА_1 умов кредитного договору.
В засіданні судової колегії  ОСОБА_1  не заперечувала, що вона отримала кредит 2-ма траншами на загальну суму 195 000 доларів США, який частково повернула, але категорично заперечувала, що отримала третій транш кредиту на суму 75 000 доларів США. При цьому вона стверджує, що договір споживчого кредиту №11259302000 від 28 листопада 2007 року з додатками, а також додаткову угоду №1 від 15 грудня 2008 року до кредитного договору з графіком повернення коштів вона не підписувала і тим самим умови кредитного щодо розміру процентів та розміру пені за прострочення виконання зобов`язання з кредитором не погоджувала.
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Оскільки матеріалами справи підтверджується і ОСОБА_1 не заперечується отримання кредитних коштів 2-ма траншами: 68 000 доларів США та 127 000 доларів США, а всього на суму 195 000 доларів США, які вона протягом тривалого часу частково повертала і на час звернення кредитора до суду з позовом повернула 61 000 доларів США, у суду першої інстанції не було достатніх підстав для висновку про недійсність кредитного договору №11259302000 від 28 листопада 2007 року та відмову у вимогах кредитора про стягнення з ОСОБА_1 фактично отриманих грошових коштів, які не були нею повернуті Банку.
Разом з тим, враховуючи заперечення ОСОБА_1 на отримання нею 3-го траншу у розмірі 75 000 доларів США і наполяганні Банку на те, що такий транш ОСОБА_1 був виданий, для повноти встановлення обставин фактичного отримання цих грошових коштів саме ОСОБА_1 апеляційним судом була призначена судово-почеркознавча експертиза дослідження належності підпису ОСОБА_1 в заяві про видачу готівки № 32 на суму 75 000 доларів США від 06.03.2008 року, оригінал якої був наданий Банком на підтвердження отримання ОСОБА_1 3-го траншу.
Згідно висновку судово-почеркознавчої експертизи документів №19-7423 від 12.06.2020 року підпис від імені ОСОБА_1 у заяві про видачу готівки № 32 від 06 березня 2008 року на суму 75 000 доларів США виконаний не самою ОСОБА_1 , а іншою особою з наслідуванням підпису ОСОБА_1 (т. 3 а. с. 5-11).
Аналізуючи та оцінюючи докази, які надані Банком на підтвердження заявлених вимог та докази, які надані ОСОБА_1 на підтвердження вимог про визнання недійсними кредитного договору та додатку № 1 з доданням графіку погашення кредиту в новій редакції з урахуванням 3-го траншу кредиту на суму 75 000 доларів США і загальною сумою отриманого кредиту 270 000 доларів США, вбачається наступне.
Банк крім надання кредитного договору з додатками, додаткової угоди і заяви про видачу готівки № 32 на суму 75 000 доларів США від 06.03.2008 року, підтверджує свої вимоги за основним позовом і заперечення зустрічного позову випискою руху коштів по рахунку про отримання ОСОБА_1 грошових коштів та часткове повернення їх з частковою оплатою процентів, що на думку банку свідчить про фактичні кредитні правовідносини між сторонами та про прийняття позичальником умов кредитного договору.
ОСОБА_1 не заперечує отримання нею кредитних коштів від Банку 2-ма траншами на загальну суму 195 000 доларів США, але категорично заперечує отримання 3-го траншу на суму 75 000 доларів США і заперечує погодження розміру процентів та пені, які наведені у договорі №11259302000 від 28 листопада 2007 року, мотивуючи це не підписанням нею кредитного договору з додатками, додаткової угоди № 1 від 15.12.2008 року з додатком у вигляді нового графіку повернення кредиту з включеною сумою 3-го траншу та не підписанням нею заявою про видачу готівки. Вона зазначає, що дійсно вносила грошові кошти на повернення отриманих коштів у розмірі 195 000 доларів США, але розподіл Банком і віднесення їх на проценти і на погашення тіла кредиту, здійснювався Банком самостійно. Про нарахування коштів за процентною ставкою, яка фактично застосована Банком, як договірна, нею не погоджувалося і домовленості про нарахування пені у розмірі, який застосував Банк у розрахунку заборгованості за прострочення повернення кредиту, досягнуто не було.
В якості підтвердження своїх вимог за зустрічним позовом і заперечень за основним позовом ОСОБА_1 надано висновки судових експертиз з яких вбачається, що підпис у кредитному договорі від 28.11.2007 року, у заяві про видачу готівки № 32 від 06.03.2008 року на суму 75 000 доларів США, у додатковій угоді № 1 від 15.12.2008 року з додатком у вигляді нового графіку повернення кредиту з включеною сумою 3-го траншу виконані не ОСОБА_1 , а іншою особою.
Оцінюючи ці групи доказів в сукупності, колегія суддів вважає, що між сторонами дійсно виникли кредитні правовідносини, пов`язані з видачею Банком та отриманням позичальником кредитних коштів, які з урахуванням встановлених у справі обставин та наданих сторонами доказів, є доведеними на загальну суму 195 000 доларів США.
Докази, які надані Банком на підтвердження отримання ОСОБА_1 третього траншу 75 000 доларів США - заява про видачу готівки № 32 від 06.03.2008 року та додаткова угода № 1 від 15.12.2008 року з додатком у вигляді нового графіку повернення кредиту з включеною сумою 3-го траншу, відповідно експертизи підписані не самою ОСОБА_1 , а іншою особою з наслідуванням підпису ОСОБА_1 і тому не можуть вважатися належними і достатніми доказами отримання цих грошових коштів саме ОСОБА_1 .
Виписка руху по рахунку, куди включено надходження 75 000 доларів США в контексті встановлених у справі обставин підпису від імені позичальника іншою особою (іншими особами) сама по собі не є достатнім доказом,який підтверджує отримання цих грошових коштів саме ОСОБА_1 .
Колегія суддів звертає увагу, що Банк на підтвердження фактичного отримання або використання ОСОБА_1 75 000 доларів США мав надати документальне підтвердження, що грошові кошти, які, як стверджує Банк надійшли на рахунок ОСОБА_1 дійсно були отримані нею в якості готівки, проте не надав, і тому немає підстав для висновку, що ці кошти дійсно були отримані і використані саме ОСОБА_1 .
Крім того, судова колегія звертає увагу, що дата видачі третього траншу Банком вказана – 06.03.2008 року, в той час, як зміни до графіку повернення кредиту з врахуванням третього траншу відбулися лише у грудні 2008 року, тобто лише через 9 місяців після видачі, як стверджує Банк третього траншу і при цьому, як вже встановлено і заява про видачу готівки від 06.03.2008 року і новий графік, як додаток до додаткової угоди № 1 від 15.12.2008 року підписані не позичальником, а іншою особою з наслідуванням її підпису.
Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позову ОСОБА_1 про визнання недійсною додаткової угоди №1 та додатку 1 до додаткової угоди №1 у вигляді відповідного графіку погашення кредиту від 15.12.2008 року до кредитного договору № 11259302000 від 28.11.2007 року, укладеної між АТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 .
При цьому, підстав для висновку про визнання самого кредитного договору № 11259302000 від 28.11.2007 року недійсним у суду першої інстанції з урахуванням встановлених обставин фактичного отримання кредиту ОСОБА_1 2-ма траншами на загальну суму 195 000 доларів США, не було.
Також не було у суду першої інстанції підстав для висновку про відмову у вимогах АТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про солідарне стягнення заборгованості в частині фактично отриманого позичальником тіла кредиту 195 000 доларів США за вирахуванням грошових коштів, які нею були повернуті Банку - на загальну суму 60 353,87 доларів США.
Тому рішення суду першої інстанції в частині визнання кредитного договору № 11259302000 від 28.11.2007 року недійсним та в частині відмови у вимогах про стягнення заборгованості за кредитним договором № 11259302000 від 28.11.2007 року не може залишатися в силі і підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового судового рішення.
Ухвалюючи нове судове рішення в цій частині вимог, апеляційний суд виходячи з встановлених у справі обставин фактичного отримання ОСОБА_1 кредиту 2-ма траншами на загальну суму 195 000 доларів США, вважає, що вимоги ОСОБА_1 про визнання кредитного договору № 11259302000 від 28.11.2007 року недійсним, задоволенню не підлягають.
Сам лише факт недоведеності Банком видачі ОСОБА_1 останнього траншу кредиту у розмірі 75 000 доларів США не має наслідком визнання недійсним кредитного договору в цілому, оскільки матеріалами справи доведено і не заперечується самою ОСОБА_1 фактичне отримання нею та користування кредитом у розмірі 195 000 доларів США, який до того ж позичальником Банку був частково повернутий.
Тому вимоги ОСОБА_1 про визнання недійсним кредитного договору від 28.11.2007 року №11259302000, укладеного між АТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 недійсним задоволенню не підлягають.
Обставини фактичного отримання ОСОБА_1 кредиту 2-ма траншами у розмірі 195 000 доларів США є підставою для часткового задоволення вимог про солідарне стягнення тіла кредиту за вирахуванням суми частково повернутих ОСОБА_1 коштів на погашення кредиту 60 353,87 доларів США, тобто в сумі 134 646,13 доларів США (195 000 - 60 353,87).
Проте, оскільки позичальником визнано факт отримання кредиту на суму 195 000 доларів США, а поручителем не оспорюється факт підписання договору поруки, відповідальність поручителя є солідарною у розмірі зобов`язань позичальника.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.
Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).
Як вже зазначалося договір про надання споживчого кредиту № 11259302000 від 28.11.2007 року підписаний не ОСОБА_1 , а іншою особою з наслідуванням підпису ОСОБА_1 .
Відмовляючи у вимогах про стягнення процентів 62 274,42 доларів США, що за курсом НБУ станом на 14.08.2013 року складає 497 759,44 грн. та пені за прострочення сплати кредиту 5 726,67 доларів США, що за курсом НБУ станом на 14.08.2013 року складає 45 773,28 грн., а також пені за прострочення сплати процентів 6 203,13 доларів США, що за курсом НБУ станом на 14.08.2013 року складає 49 581,62 грн., судова колегія виходить з того, що кредитний договір з додатками підписаний не позичальником, а іншою особою і тому немає підстав для висновку, що ОСОБА_1 , як споживач кредитних послуг дійсно погодилася на умови у вигляді розміру процентів та пені, які застосовані Банком при розрахунку заборгованості.
Сам по собі факт, що грошові кошти, які сплачувалися позичальником на повернення кредиту, були віднесені Банком на погашення процентів, достовірно не свідчить про обізнаність позичальника саме з тим розміром процентної ставки, яка була застосована Банком при обчисленні заборгованості за процентами та з тим розміром ставки по пені, яка застосована при нарахуванні неустойки за прострочення виконання зобов`язань.
Відсутність доказів про погодження сторонами розміру процентів, які нараховуються за користування кредитними коштами в тому числі і у разі прострочення повернення тіла кредиту, а також розміру ставки по пені за прострочення виконання зобов`язань не надають підстав для задоволення вимог про стягнення процентів 62 274,42 доларів США, що за курсом НБУ станом на 14.08.2013 року складає 497 759,44 грн. та пені за прострочення сплати кредиту 5 726,67 доларів США, що за курсом НБУ станом на 14.08.2013 року складає 45 773,28 грн., а також пені за прострочення сплати процентів 6 203,13 доларів США, що за курсом НБУ станом на 14.08.2013 року складає 49 581,62 грн.
Така позиція узгоджується з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, провадження № 14-131цс19 у правовідносинах подібних правовідносинам, які виникли між сторонами у цій справі при схожих обставинах не підписання умов кредитного договору.
При цьому вимог про стягнення процентів в порядку ст. 1048 ЦК України із обґрунтуванням не визначення сторонами розміру процентів в договірному порядку, банком не заявлено і такими обставинами стягнення процентів не обґрунтовані.
Крім того, не підписання позичальником договору, в якому передбачений розмір пені за прострочення виконання зобов`язань не свідчить про узгодженість даних умов між кредитором та позичальником, яка є споживачем кредитних послуг.
При цьому судова колегія звертає увагу, що банком не заявлені вимоги про стягнення процентів в порядку ч.2 ст. 625 ЦК України.
Тому в цій частині вимог слід відмовити з підстав та обґрунтувань, які наведені в цій постанові суду апеляційної інстанції.
Таким чином, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову Акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором та в частині зустрічного позову ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «УкрСиббанк» про визнання недійсним кредитного договору – скасуванню з ухваленням в цій частині нового судового рішення про солідарне стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь АТ „УкрСиббанк” 134 646,13 доларів США та відмовою у задоволенні решти вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором, а також про відмову у задоволенні зустрічних вимог ОСОБА_1 до АТ «УкрСиббанк» про визнання недійсним кредитного договору. В іншій частині рішення Приморського районного суду м. Одеси від 22 листопада 2018 року слід залишити без змін.
Відповідно до ч.13 ст.141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Відповідно до ч.2 п.3 ст.141 ЦПК України у разі часткового задоволення позову судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
При зверненні до суду з позовом банк сплатив 3 441 грн., а за подання апеляційної скарги - 5161,50 грн., а всього - 8 602,50 грн. Вимоги були заявлені на суму 283 850,35 доларів США. Задоволено при ухваленні апеляційним судом нового судового рішення вимоги у розмірі 134 646,13 доларів США, що становить 47,4 %. Тому на користь банку підлягають відшкодуванню судові витрати у розмірі 2 446 грн. 55 коп.
ОСОБА_1 при розгляді справи сплатила кошти за подання зустрічного позову - 1 409 грн. 50 коп. та за проведення експертиз 5 401,92 грн., 4227,84 грн. та 4 333 грн. 20 коп., а всього 15 372 грн. 46 коп., і тому на її користь підлягають стягненню судові витрати у розмірі 7 686 грн. 23 коп.
Відповідно до ч.10 ст. 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.
Враховуючи наведене, з Акціонерного товариства «УкрСиббанк» на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню судові витрати у розмірі 5 239 грн. 68 коп.(7 686,23 - 2 446,55).
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381, 383 ЦПК України, Одеський апеляційний суд -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства „ УкрСиббанк” Рогожіної Ірини Борисівни - задовольнити частково.
Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 22 листопада 2018 року в частині відмови у задоволенні позову Акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором та в частині зустрічного позову ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «УкрСиббанк» про визнання недійсним кредитного договору - скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення.
Позов Акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити частково.
Стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства „ УкрСиббанк” 134 646,13 доларів США.
В решті вимог Акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 – відмовити.
В задоволенні зустрічних вимог ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «УкрСиббанк» про визнання недійсним кредитного договору - відмовити.
В іншій частині рішення Приморського районного суду м. Одеси від 22 листопада 2018 року - залишити без змін.
Стягнути з Акціонерного товариства «УкрСиббанк» на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 5 239 грн. 68 коп.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.
Повний текст постанови складено: 10.02.2021 року.

Головуючий                                О.М. Таварткіладзе

Судді:                                А.П. Заїкін

С.О. Погорєлова