Справа № 149/1281/20
Провадження № 22-ц/801/382/2021
Категорія: 70
Головуючий у суді 1-ї інстанції Олійник  І. В.
Доповідач:Сало Т. Б.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2021 року	Справа № 149/1281/20	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів: головуючого судді Сала Т.Б., суддів: Ковальчука О.В., Якименко М.М., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 27 листопада 2020 року, ухвалене суддею Олійником І.В. в м. Хмільник, повне рішення складено 02 грудня 2020 року, в цивільній справі за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на утримання дитини,
встановив:
У липні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду із вказаним позовом, в якому просила стягнути з ОСОБА_2 на її користь додаткові витрати на утримання дитини ОСОБА_3 (до зміни прізвища – ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 19 880 гривень.
Позовні вимоги мотивовані тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, у якому у них ІНФОРМАЦІЯ_2 народився син - ОСОБА_5 . Окрім аліментів, які стягнуті з відповідача за рішенням суду, він будь-якої матеріальної допомоги на утримання малолітньої дитини не надає, не приймає участі у вихованні сина та не опікується ним. 
ОСОБА_1 перебуває на обліку як особа, яка одержує державну соціальну допомогу дітям-інвалідам з 01.08.2018 по 13.03.2030. Крім того, у сина, починаючи з минулого року, виявилися проблеми із неправильним ростом зубів, тому в лютому 2020 року вона звернулася до стоматологічної клініки для відповідного лікування.
Загальна сума понесених нею витрат на лікування сина становила 19 880 грн, про що вона повідомила відповідача, однак, він не бажав та не бажає компенсувати ці затрати, висловивши сумнів у необхідності лікування сина взагалі, а також у виборі медичних закладів.
Просить суд відступити від позиції рівності сторін у визначенні розміру додаткових витрат та стягнути з відповідача додаткові витрати у повному обсязі, оскільки він не надав жодної допомоги і на момент звернення до суду з позовом ігнорує її звернення щодо часткового відшкодування понесених затрат, хоча може таку допомогу надати.
Також просила стягнути з відповідача на її користь витрати на правничу допомогу в розмірі 3 000 грн.
Рішенням Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 27 листопада 2020 року позов задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 додаткові витрати на утримання малолітнього сина ОСОБА_5 в розмірі 10 000 грн.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 1 500 грн.
В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави 840 грн 80 коп. судового збору.
Не погодившись із вказаним рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить змінити рішення суду першої інстанції та задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.
Скарга мотивована тим, що у відповідача наявна заборгованість зі сплати аліментів, а тому твердження апелянта про те, що він добросовісно, вчасно та відповідно до вимог закону виконує покладені на нього обов`язки не відповідають дійсності; відповідач не надає, крім аліментів, будь-якої матеріальної допомоги на утримання сина, не приймає участі у його вихованні, не опікується ним, хоча має таку можливість; судом не враховано, що відповідач не надав жодної допомоги на лікування сина та ігнорував її звернення щодо частково відшкодування понесених витрат; судом безпідставно стягнуто лише половину витрат на правничу допомогу, оскільки сторонами погоджено такі витрати в розмірі 3000 грн.
У поданому на апеляційну скаргу відзиві ОСОБА_2 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду – без змін.
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Згідно положень ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Враховуючи вищенаведені норми, дана справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи.
Апеляційний суд, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги дійшов до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Суд першої інстанції, зважаючи на закріплений СК України принцип рівності прав та обов`язків батьків, зокрема, щодо участі у додаткових витратах, беручи до уваги розмір понесених позивачем додаткових витрат, часткове визнання позову відповідачем, майновий стан сторін, прийшов до висновку про часткове задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача додаткових витрат на утримання малолітнього сина в розмірі 10 000 грн.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції в частині наявності підстав для стягнення з відповідача на користь позивача додаткових витрат на дитину, однак, не погоджується з визначеним судом розміром відшкодування.
Встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 11.06.2011 перебували у зареєстрованому шлюбі, який за рішенням Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 10.04.2014 розірвано (а.с.7).
У шлюбі у сторін ІНФОРМАЦІЯ_2 народився син – ОСОБА_3 (до зміни прізвища – ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданим повторно 04.08.2015 (а.с.6).
Малолітній ОСОБА_6 проживає разом із матір`ю ОСОБА_1 , що підтверджується довідкою №17-30/909 про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, виданою відділом ведення реєстру територіальної громади Хмільницької міської ради Вінницької області від 25.03.2019 (а.с.8).
Відповідно до довідок Управління праці та соціального захисту населення Хмільницької міської ради Вінницької області від 12.08.2015 №408 та від 25.03.2019 №108, ОСОБА_1 перебуває на обліку в управлінні праці та соціального захисту населення Хмільницької міської ради і одержує державну соціальну допомогу інвалідам з дитинства та дітям-інвалідам на сина ОСОБА_6 згідно Закону України «Про державну соціальну допомогу інвалідам з дитинства та дітям-інвалідам» з 01.06.2014 по 13.03.2030 в сумі 1 180,30 грн, а з 01.08.2018 по 13.03.2030 в сумі 2 153,80 грн щомісячно (а.с.8,9). 
Відповідно до довідки Управління праці та соціального захисту населення Хмільницької міської ради Вінницької області від 12.08.2015 №420, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , перебуває на обліку в управлінні праці та соціального захисту населення Хмільницької міської ради, одержує державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю 3 01.08.2018 по 13.03.2030 в сумі 2 153,80 грн щомісячно (а.с.9). 
Відповідно до довідки Хмільницького міськрайонного відділу ДВС ГТУЮ у Вінницькій області від 03.10.2019 №15.31-25/22660, згідно виконавчого листа №149/1527/14-ц від 13.06.2014, виданого Хмільницьким міськрайонним судом, стягнуто з ОСОБА_2 аліменти у твердій грошовій сумі 700 грн на користь ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_7 – ІНФОРМАЦІЯ_2 і до досягнення дитиною повноліття. Враховуючи вимоги чинного законодавства – 1 059 грн (50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку) (а.с.11).
Звертаючись до суду із даним позовом, позивач зазначила, що вона понесла витрати на лікування сина в стоматологічній клініці (планова санація порожнини рота) на загальну суму 19 880 грн.
На підтвердження понесених витрат ОСОБА_1 надала довідки з медичного центру Альтамедика, лабораторії «Меділабс», акт виконаних робіт з ТОВ Фірма «Вінінтермед ЛТД», чеки на суму 19 870 грн (а.с.13-18).
ОСОБА_2 в суді першої інстанції не заперечував, що понесені ОСОБА_1 витрати на лікування сина за своїм характером відносяться до додаткових витрат, що викликані особливими обставинами, та загальний їх розмір, понесений позивачем, при цьому не погоджувався з позицією позивача щодо того, що такі витрати в повному обсязі нести має він. 
Предметом спору у цій справі є стягнення з відповідача додаткових витрат на дитину, що передбачено статтею 185 СК України.
Відповідно до вказаної норми той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). 
Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. 
Аналіз відповідних норм закону вказує на те, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину, вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину.
Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається зазначеною статтею. До таких особливих обставин закон відносить, насамперед, випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи страждає на тяжку хворобу.
Наявність таких обставин підлягає доведенню особою, яка пред`явила такий позов.
Аналогічна правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду від 26.08.2020 у справі №336/1488/19.
Суд першої інстанції, з урахуванням вказаних вище норм матеріального права, беручи до уваги надані позивачем докази, дійшов правильного висновку щодо наявності підстав для стягнення з відповідача на користь позивача понесених нею додаткових витрат на дитину, однак, помилково зробив висновок про рівність батьків щодо несення додаткових витрат, з посиланням на вимоги ст. 141 СК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.
Однак, вимоги ст. 141 СК України, яка знаходиться у главі 13 СК України й регулює відносини у сфері особистих немайнових прав і обов`язків батьків та дітей, жодним чином не стосуються участі батьків у додаткових витратах на дитину, що передбачено ст.185 СК України, яка знаходиться у главі 15 СК України, що регулює обов`язок матері, батька утримувати дитину та його виконання, й чітко вказує, що розмір таких витрат визначається за рішенням суду з урахуванням обставин, що мають істотне значення (ч. 2 ст. 185).
У даному випадку суд першої інстанції не дав оцінку обставинам, які були підставою для позивача просити у позові всі додаткові витрати покласти на відповідача.
Встановлено, що дитина є особою з інвалідністю з дитинства та проживає з матір`ю, яка отримує державну соціальну допомогу у зв`язку з інвалідністю сина. Батько дитини разом з ними не проживає.
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 вказує про виконання ним своїх батьківських обов`язків і про створення йому ОСОБА_1 перешкод у спілкування з дитиною.
На підтвердження своїх слів ОСОБА_2 згадав чотири цивільних справи, провадження у яких були відкритті за позовами ОСОБА_1 .
Як визначено положеннями ч. 3 ст. 6 Закону України «Про доступ до судових рішень», суд при здійсненні судочинства може використовувати текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесено до Єдиного державного реєстру судових рішень.  
Колегія суддів, дослідивши судові рішення, ухвалені у згаданих цивільних справах, про які зазначив ОСОБА_2 , встановила обставини, які відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України не підлягають доказуванню.
У рішенні Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 10.04.2014 у справі №149/867/14-ц про розірвання шлюбу встановлено, що спільне проживання і збереження сім`ї не було можливим, шлюбні відносини припиненні і шлюб суперечить інтересам сторін.
У справі №149/1586/15-ц про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів рішенням Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області суду від 05.08.2015 встановлено, що на підставі рішення суду від 13.06.2014 з ОСОБА_2 стягнуті аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання сина в розмірі 700 грн щомісячно і це рішення звернуто до примусового виконання. 
Суд у даній справі встановив наявність заборгованості зі сплати аліментів, наявність у ОСОБА_2 вини (у формі необережності) в несплаті аліментів за певні періоди. Сплата аліментів мала хаотичний порядок.
У справі №149/1051/19 про позбавлення батьківських прав рішенням Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 02.10.2019 було відмовлено у задоволенні позову, однак, були встановлені певні обставини, зокрема, що протягом всього періоду перебування ОСОБА_6 в дитячому садку ОСОБА_2 його не відвідував, вихованням, навчанням та здоров`ям не цікавився. Знову ж таки була встановлена заборгованість по сплаті аліментів станом на 01.06.2015.
У цій справі також встановлено, що рішенням виконкому Хмільницької міської ради №245 від 20.08.2015 визначено ОСОБА_2 спосіб у спілкуванні та вихованні сина.
Крім встановлених у згаданих цивільних справах обставин, апеляційний суд також бере до уваги інші обставини у цій справі, а саме, що з виписки АТ КБ «ПриватБанк» по картці/рахунку ОСОБА_1 за період з 01.01.2020 по 09.09.2020 слідує, що зарахування аліментів не було щомісячним, а кошти надходили на рахунок позивача у вказаному періоді: 27.03.2020 - у розмірі 2200 грн, 26.06.2020 - у розмірі 2200 грн, 08.09.2020 - у розмірі 4000 грн (а.с.82).
Відповідно до доданої ОСОБА_2 до відзиву на апеляційну скаргу довідки з Хмільницького міськрайонного відділу ДВС Центрально-Західного управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) від 10.02.2021 №18.31-31/5340, у ОСОБА_2 станом на 01.02.2021 заборгованість по сплаті аліментів відсутня.
З урахуванням всіх вищезгаданих обставин, колегія суддів вважає, що розмір витрат батька у додаткових витратах на сина ОСОБА_6 повинен бути більшим, аніж встановлений судом.
При цьому апеляційний суд бере до уваги, що ОСОБА_6 є дитиною з інвалідністю з дитинства і проживає разом із матір`ю.
Батько дитини аліменти, які мають незначний розмір, сплачує не регулярно.
Доказів надання матеріальної підтримки дитині ОСОБА_2 не надав, як і не надав доказів прийняття ним участі у вихованні дитини.
Обставини, встановлені згаданими судовими рішеннями, не підтверджують активну позицію ОСОБА_2 щодо прийняття участі як у розвитку дитини, так і в матеріальній підтримці дитини з інвалідністю, хоча відповідач є працездатною та здоровою особою.
Мати дитини в свою чергу, навпаки, все робить для того, щоб змусити батька дитини виконувати свої батьківські обов`язки, і зрозумілим є позиція матері, яка проживає з дитиною, годує її та одягає, забезпечує нормальний розвиток дитини та змушена постійно вимагати від відповідача сплату ним аліментів, які за своїм розміром не є співмірними з вимогами сьогодення. 
Однак, апеляційний суд бере також до уваги наявність обов`язку в матері нести певні витрати на дитину, а також те, що ОСОБА_1 отримує щомісячно державну соціальну допомогу в розмірі 2061,40 грн.
За таких обставин, не можливо говорити про рівність батьків у їх обов`язку щодо участі в додаткових витратах на дитину, а тому з відповідача слід стягнути більшу частину додаткових витрат, яка на думку колегії суддів має становити 80% від заявленої суми, яка не заперечувалася ОСОБА_2 , що становить 15 896 грн. Решта суми (3 974 грн) слід покласти на позивача.
Таким чином, рішення суду першої інстанції відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 376 ЦПК України у зв`язку з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи підлягає зміні в частині розміру додаткових витрат, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.
Щодо доводів апеляційної скарги про необґрунтованість відмови суду першої інстанції у стягненні витрат на правничу допомогу у заявленому позивачем розмірі, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до вимог  ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
Згідно ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Таким чином, оскільки суд першої інстанції частково задовольнив позов, тому правомірно стягнув з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу у відповідності до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 
При цьому, стягнення витрат на правничу допомогу у меншому розмірі, ніж визначила позивач, не свідчить про втручання суду першої інстанції у правовідносини між адвокатом та його клієнтом (про що зазначає апелянт), зважаючи на відсутність в матеріалах справи договору про надання професійної правничої допомоги.
У ч. 13 ст. 141 ЦПК України зазначено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Враховуючи, що рішення суду підлягає зміні в частині розміру додаткових витрат та фактичним покладенням таких витрат (у розмірі 80%) на відповідача, зважаючи на документальне підтвердження позивачем витрат на правничу допомогу, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на правничу допомогу пропорційно розміру задоволених вимог – 2 400 грн.
Керуючись ст. 367, 374, 376, 381, 382, 384, 389 ЦПК України, 
постановив:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 27 листопада 2020 року в частині розміру додаткових витрат на утримання дитини та в частині розміру витрат на професійну правничу допомогу змінити.
Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) додаткові витрати на утримання малолітнього сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 15 896 (п`ятнадцять тисяч вісімсот дев`яносто шість) гривень.
Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2 400 (дві тисячі чотириста) гривень.
У решті рішення суду залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий Т.Б. Сало

Судді О.В. Ковальчук

М.М. Якименко