П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

_________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

29 березня 2021 р.	м.Одеса	Справа № 540/2255/20	

Категорія: 112010200          Головуючий в 1 інстанції: Кисильова О.Й.
          Час і місце ухвалення: м. Херсон
          Дата складання повного тексту: 16.11.2020 р.

Судова колегія П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого  – Бітова А.І.
суддів            – Лук`янчук О.В.
                     – Ступакової І.Г.

у зв`язку з поданням апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, яке ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), справа розглянута згідно п.3 ч.1 ст. 311 КАС України,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 16 листопада 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,  

В С Т А Н О В И Л А :

У серпні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду (далі ГУПФ) України в Херсонській області про: 
-          визнання протиправним та скасування рішення відповідача від 21 липня 2020 року №2672-2449/а-02/8-2100/20 про відмову в призначенні позивачеві пенсії за віком;
-          зобов`язання відповідача призначити та виплачувати позивачу пенсію за віком, на рахунок ОСОБА_1 в Ощадбанку, як непрацюючому пенсіонеру, на підставі Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09 липня 2003 року №1058, не нижче мінімальної пенсії в розмірі прожиткового мінімуму, передбаченого законом, із встановленням підвищення до пенсії в розмірі 25% за 5 років більш пізнього виходу на пенсію, надбавки 10% за наднормативний стаж 10 років, з проведенням перерахунку, індексації пенсії, компенсації втрати частини доходів на певний позивачем банківський рахунок, починаючи з 23 березня 2015 року;
-          допустити негайне виконання рішення суду в повному обсязі заявлених позовних вимог шляхом стягнення всієї суми боргу, починаючи з 23 березня 2015 року по день фактичної виплати;
-          покласти обов`язки щодо забезпечення виконання рішення на начальника ГУПФ України в Херсонській області;
-          зобов`язати начальника ГУПФ України в Херсонській області в 14-денний термін надати до суду звіт про виконання судового рішення, зверненого до негайного виконання.
Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач вказував, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживала за адресою: АДРЕСА_1 . З 18 грудня 2001 року позивач виїхала на постійне місце проживання до держави Ізраїль. 23 березня 2015 року представник позивача особисто звернувся до Управління пенсійного фонду України в м. Нова Каховка Херсонської області, з нотаріально посвідченою та апостильованою заявою ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком. Вказана заява прийнята відповідачем з усіма необхідними оригіналами документів, які надані для огляду та засвідчення копій, що підтверджується штампом Управління ПФУ в м. Нова Каховка Херсонської області від 23 березня 2015 року на супровідному листі. 31 березня 2015 року відповідач листом №881/03 відмовив ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком з підстав ненадання внутрішнього паспорту громадянина України та документа про місце проживання (реєстрації на території України). Не погоджуючись із відмовою відповідача, позивач звернулася до Новокаховського міського суду Херсонської області, яким винесено постанову від 22 жовтня 2015 року у справі № 661/2899/15-а про задоволення адміністративного позову частково; визнано протиправними дії відповідача щодо відмови позивачу в призначенні пенсії за віком у зв`язку з ненаданням документів, підтверджуючих місце проживання в Україні; в іншій частині - відмовлено. ОСОБА_1 29 жовтня 2015 року подала апеляційну скаргу на вказану постанову суду. Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 15 грудня 2015 року у справі №661/2899/15-а апеляційна скарга задоволена, постанова Новокаховського міського суду Херсонської області від 22 жовтня 2015 року скасована та прийнята нова постанова, якою визнане протиправним та скасоване рішення відповідача від 31 березня 2015 року №881/03 про відмову в призначенні позивачу пенсії за віком та зобов`язано відповідача повторно розглянути заяву позивача від 23 березня 2015 року про призначення пенсії за віком, з урахуванням правової оцінки, наданої судом в цьому рішенні. 25 грудня 2015 року позивач, посилаючись на постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 15 грудня 2015 року по справі №661/2899/15-а, повторно звернулася до Управління Пенсійного фонду України в м. Нова Каховка Херсонської області із заявою про призначення та виплату пенсії, на що пенсійний фонд відмовив листом від 05 січня 2016 року №12/03. 05 січня 2016 року звернулася до Одеського апеляційного адміністративного суду із заявою про роз`яснення або прийняття додаткового рішення. 31 травня 2016 року суд відмовив у роз`ясненні та прийнятті додаткового рішення. 20 липня 2016 року позивач особисто звернулася до пенсійного органу, надавши оригінал паспорту для виїзду за кордон та повторну скаргу, на що відповідач листом від 26 серпня 2016 року №17 повторно відмовив у призначенні пенсії з тих самих підстав. 12 вересня 2016 року ОСОБА_1 звернулася до відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у Херсонській області та 22 листопада 2016 року головний державний виконавець виніс постанову про виконання рішення суду в повному обсязі та закриття виконавчого провадження. Повторно позивач зверталася до відповідача про призначення пенсії також у березні 2017 року, проте отримала відмову. 25 червня 2020 року ОСОБА_1 знову звернулася до відповідача із заявою про призначення пенсії, але вкотре відповідач незаконно відмовив. Посилаючись на викладені обставини, просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі та захистити порушене право позивача, призначивши виплату пенсії з 23 березня 2015 року.
Відповідач позов не визнав, вказуючи, що відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та п.2.9 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій, особа, яка звертається за пенсією (незалежно від виду пенсії), повинна пред`явити паспорт (або інший документ, що засвідчує цю особу, місце її проживання (реєстрації) та вік). Оскільки позивач надала до заяви для призначення пенсії копію паспорту громадянина України для виїзду за кордон, пенсійний орган рішенням від 31 березня 2015 року №881/03 відмовив в призначенні пенсії за віком, на підставі ненадання паспорта громадянина України та документа про місце проживання/реєстрації на території України. Надалі ОСОБА_1 повторно зверталася до відповідача із заявами про виконання рішення суду та призначення пенсії, втім, оскільки позивачкою не дотримані вимоги щодо порядку звернення за призначенням пенсії, то пенсійний орган відмовляв у задоволенні заяв. Також відповідач зазначає, що згідно зі ст. 2 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, в тому числі пенсії, а тому при призначенні пенсії, її виплата буде здійснюватися з урахування вимог цього Закону. Щодо позовних вимог про компенсацію втрати частини доходів, відповідач зазначив, що нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів. Відтак, пенсійний орган вбачає відсутність підстав вважати, що право на отримання компенсації при відновленні виплати пенсії буде порушено відповідачем. Задоволення позову в цій частині буде свідчити про вирішення спору, який ще відсутній, тобто на майбутнє, що суперечить засадам та принципам адміністративного судочинства. Щодо вимог ОСОБА_1 в частині зобов`язання начальника ГУПФ України в Херсонській області надати до суду у чотирнадцятиденний термін звіт про виконання судового рішення, зверненого до негайного виконання, відповідач вважає, що з огляду на предмет спору та позовні вимоги в межах даної справи, підстави для звернення рішення суду до негайного виконання відсутні, оскільки позивачем не надано жодного доказу того, що відповідач буде ухилятися від виконання судового рішення. На підставі викладеного, просить відмовити у задоволенні позовних вимог. 
Справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження.
Рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 16 листопада 2020 року відмовлено ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 ) у задоволенні позовних вимог до ГУПФ України в Херсонській області (код ЄДРПОУ 21295057, 73036, м. Херсон, вул. 28 Армії, 6) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 ставиться питання про скасування судового рішення в зв`язку з тим, що воно постановлено з неправильним застосуванням норм матеріального права, а також з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи.
В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначає, що вона звертається до суду за захищенням своїх прав, згідно Порядку №22-1 позивач через свого представника надала документи 23 березня 2015 року, а зараз позивач в позові просить суд захистити її права й примусити відповідача нарешті призначити та виплачувати пенсію ОСОБА_1 з 23 березня 2015 року. Орган пенсійного фонду вже 5 років знущається над людиною похилого віку не призначає та не виплачує їй пенсію з причин, як зазначено в постанові, які не є недійсними. Тому позивач звернулася до суду за захистом своїх прав на пенсію та прийняттям заходів до примусу призначити та виплатити пенсію за віком. 
Позивач в своєму звернені до Пенсійного фонду і в позові до Херсонського окружного адміністративного суду не просить призначення пенсії з 21 липня 2020 року, а згідно постанови Одеського апеляційного адміністративного суду від 15 грудня 2015 року у справі №661/2899/15-а, просить призначити та виплачувати пенсію за віком з 23 березня 2015 року з дня подачі документів її представником для призначення та виплати пенсії.
Позивач в своєму листі від 20 липня 2020 року детально описує всі звернення до Пенсійного фонду і висловлює впевненість в тому, що позивачу повинна бути призначена пенсія та виплачена пенсія, згідно із законами України. Відповідач вкотре дає відповідь, що пенсія не буде призначена із-за відсутності реєстрації в Україні, тобто відповідач на відміну від суду зрозумів про що йде мова й надав невірну відповідь, але по суті. 
Відповідач, на відміну від суду не ставить перед позивачем завдання знову здавати документи згідно Порядку №22-1, а зазначає, що таке звернення ОСОБА_1 було через свого представника 23 березня 2015 року. Відповідач не має зауважень до доданих до заяви, про призначення пенсії, документів, окрім документу про реєстрацію в Україні. Якщо зараз позивач, згідно рекомендацій суду звернеться до відповідача, із заявою у формі та у спосіб, передбачених Порядком №22-1, то це потім буде позов до цього ж відповідача з тим же предметом і з тих самих підстав. Суд першої інстанції не захистив права пенсіонерки, а вирішив давати рекомендації про подачу документів.
У відзиві ГУПФ України в Херсонській області на апеляційну скаргу вказується, що судом першої інстанції повно з`ясовані обставини, що мають істотне значення по справі, а рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 16 листопада 2020 року є законним та обґрунтованим у розумінні ст. 242 КАС України.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 , перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, судова колегія приходить до наступного.
Обставини встановлені судом першої інстанції, підтверджені судом апеляційної інстанції та неоспорені учасниками апеляційного провадження:
23 березня 2015 року ОСОБА_1 звернулася до УПФ України в м. Нова Каховка Херсонської області з заявою про призначення пенсії за віком.
31 березня 2015 року УПФ України в м. Нова Каховка Херсонської області листом №881/03 відмовило ОСОБА_1 у призначенні пенсії з підстав звернення до пенсійного органу через представника та не надання документу, що підтверджує місце проживання в Україні.
Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 15 грудня 2015 року у справі №661/2899/15-а скасовано постанова Новокаховського міського суду Херсонського області від 22 жовтня 2015 року. Позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені частково, визнано протиправним та скасоване рішення Управління Пенсійного Фонду України в м. Нова Каховка Херсонської області від 31 березня 2015 року №881/03 про відмову у призначенні пенсії за віком та зобов`язано пенсійний орган повторно розглянути заяву від 23 березня 2015 року про призначення пенсії ОСОБА_1 
05 січня 2016 року УПФ України в м. Нова Каховка Херсонської області на виконання рішення суду від 15 грудня 2015 року, повторно розглянуло заяву позивача від 23 березня 2015 року та листом №12-03 відмовило останній у призначенні пенсії з аналогічних підстав.
20 липня 2016 року ОСОБА_1 особисто звернулася до УПФ України в м. Нова Каховка Херсонської області зі скаргою в якій просила повторно розглянути її заяву від 23 березня 2015 року та надати відповідь.
26 серпня 2016 року УПФ України в м. Нова Каховка Херсонської області винесло рішення №17 про відмову у призначенні пенсії у зв`язку з наданням замість паспорту громадянина України, паспорт громадянина України для виїзду за кордон, який є лише документом, що дає право на виїзд з України та посвідчує особу громадянина України під час перебування за межами України.
22 листопада 2016 року головний державний виконавець ВДВС УДВС ГТУЮ у Херсонській області виніс постанову про закінчення виконавчого провадження №52243023 з примусового виконання виконавчого листа від 31 серпня 2016 року №661/2899/15-а, виданого Новокаховським міським судом Херсонської області, з підстав фактичного виконання рішення суду в повному обсязі.
28 березня 2017 року представник ОСОБА_1 звернулася до УПФ України в м. Нова Каховка Херсонської області з заявою про виконання рішення Одеського апеляційного адміністративного суду від 15 грудня 2015 року та нарахування й виплату пенсії за віком ОСОБА_1 , як непрацюючому громадянину, починаючи з 23 березня 2015 року. 
07 квітня 2017 року УПФ України в м. Нова Каховка Херсонської області надало позивачу відповідь №Д-06/02, якою повідомлено, що на вказане питання позивачу вже надавалася відповідь листом від 05 січня 2016 року №12/03 на звернення від 25 грудня 2015 року. Відтак, не підлягають розгляду повторні звернення одним і тим же органом від одного і того ж громадянина з одного і того ж питання, якщо перше вирішене по суті.
25 червня 2020 року представник позивача звернулася з заявою до відповідача, яка не містить прохальної частини,  за змістом якої, крім викладу обставин, представник зазначає таке: ..."Зважте на те, що ОСОБА_1 є громадянкою України й пенсія їй повинна нараховуватися по Законам України, як і іншим громадянам. Я сподіваюсь, що в Пенсійному фонді України не панують антисемітські настрої, які заважають вже 5 років отримувати пенсію ОСОБА_1 "...
21 липня 2020 року відповідач надав відповідь на звернення позивача від 25 червня 2020 року №2672/2449/А-02/8-2100/20, зазначивши, що "20 липня 2016 року ОСОБА_2 через свого представника звернулась до Новокаховського сервісного центру ГУПФ України в Херсонській області із заявою встановленого зразка про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", до якої додала копію паспорту громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_2 від 13 червня 2001 року, орган видачі 2100. Оскільки не дотримано вимог щодо порядку звернення за призначенням пенсії (не надано паспорт громадянина України або інший документ з відміткою про реєстрацію на території України) ОСОБА_2 відмовлено у призначені пенсії (рішення від 26 серпня 2016 року №17). На сьогодні гр. ОСОБА_2 з додатковими документами до управління Фонду не зверталась".
Вирішуючи справу, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для визнання протиправною та скасування відповіді пенсійного органу від 21 липня 2020 року №2672/2449/А-02/8-2100/20 та зобов`язання відповідача вчинити певні дії, оскільки відповідь пенсійного органу від 21 липня 2020 року №2672/2449/А-02/8-2100/20 не є рішенням про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком у розумінні вимог Закону №1058-IV та Порядку №22-1, а є відповіддю на звернення.
Колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог в цій частині.
Разом з цим, суд першої інстанції зауважив про порушення прав позивача щодо не призначення пенсійним органом пенсії позивачу, про що зазначено у постанові суду апеляційної інстанції в межах адміністративної справи №662/2899/15-а, яка набрала законної сили. У справі №662/2899/15-а суд, вирішуючи спір про наявність чи відсутність у ОСОБА_1 права на призначення пенсії, встановив обставини того, що незалежно від місця проживання ОСОБА_1 має право на призначення пенсії, а належним документом, що посвідчує її особу є паспорт громадянина України для виїзду за кордон.
Втім, вказане питання не визначене позивачем, як предмет розгляду даної справи, а обраний в межах даної справи спосіб захисту порушеного права не забезпечить відновлення прав ОСОБА_1 , оскільки є неналежним.
Відтак, невідповідність обраного позивачем способу захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судом рішення про відмову в задоволенні позову.
Судова колегія не погоджується з цими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та способом, передбаченими Конституцією та законами України.
Відповідно до ч.3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Згідно з вимогами ч.1 ст. 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
За приписами положень ст. 24 Конституції України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.
Відповідно до ч.1 ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Конституція Україні та пенсійне законодавство України не допускає обмеження права на соціальний захист, зокрема, права на отримання пенсії, за ознакою місця проживання громадянина України.
Статтею 1 Закону України "Про пенсійне забезпечення" встановлено, що громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом. Пенсійне забезпечення громадян України, що проживають за її межами, провадиться на основі договорів (угод) з іншими державами.
Відповідно до ч.1 ст. 8 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають, зокрема, громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у ст.36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.
Отже, будь-який громадянин України, який досяг пенсійного віку, має встановлений законодавством страховий стаж та звернувся до пенсійного органу у встановленому порядку, має право на призначення пенсій.
Відповідно до ч. 4 ст. 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. 
Як вбачається з матеріалів справи, постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 15 грудня 2015 року у справі №661/2899/15-а встановлено наступне:           " ОСОБА_3 , 23 березня 2015 року, через свого представника за дорученням – Долю О.А., звернулась до УПФУ в м. Нова Каховка Херсонської області із письмовою заявою про призначення їй пенсії за віком, яку просила нараховувати на вказаний банківський рахунок, надавши до заяви копію паспорту громадянина України для виїзду за кордон, копію паспорта громадянина України, довідку державної міграційної служби Управління ДМС України в Херсонській області, довідку з місця проживання заявника до виїзду за кордон, заяву про виплату пенсії, нотаріально посвідчену копію трудової книжки на 4 арк., довідку №434 від 05 жовтня 2010 року про заробітну плату за 1983-1989 р.р., копію виписки з трудової книжки, копію індивідуального свідоцтва про застраховану особу 2000 р., нотаріально посвідчену копію диплома, довідку про присвоєння ідентифікаційного коду, документ з реквізитами рахунку заявника, копію нотаріального посвідчення на ім`я її представника, копію свідоцтва про укладення шлюбу, копію свідоцтва про розірвання шлюбу, копію свідоцтва про народження.
Відповідно до п.2.22 Порядку документ, що засвідчує місце проживання особи, приймаються: паспорт або довідка відповідних органів з місця проживання (реєстрації), у тому числі органів місцевого самоврядування. Іноземці та особи без громадянства подають також копію посвідки на постійне проживання.
Пунктом 2.23 Порядку передбачено, що документи, необхідні для призначення пенсії, можуть бути подані як в оригіналах, так і копіях, посвідчених нотаріально або адміністрацією підприємства, установи, організації, що подає документи заявника для призначення пенсії, чи органом, що призначає пенсію. Документи про стаж, вік та заробітну плату подаються тільки в оригіналах. У разі якщо підтвердженням страхового стажу є трудова книжка, надається копія з неї, завірена адміністрацією підприємства, установи, організації за місцем останньої роботи або органом, що призначає пенсію.
Відповідно до ст. 5 Закону України "Про громадянство" паспорт громадянина України для виїзду за кордон є документом, що підтверджує громадянство України."
Враховуючи встановлені в ході розгляду справи №661/2899/15-а обставини, колегія суддів дійшла висновку, що рішення відповідача про відмову позивачу у призначенні пенсії з підстав відсутності документів, які підтверджують проживання на території України є необґрунтованим та протиправним.
В рішенні у справі "Рисовський проти України" ЄСПЛ вказав на те, що принцип "належного урядування", зокрема, передбачає, що державні органи повинні діяти в належний і якомога послідовніший спосіб. При цьому, на них покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах. Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість уникати виконання своїх обов`язків (заява № 29979/04, п.70).
Отже, в даних спірних правовідносинах, незважаючи на встановлене судовим рішенням, яке набрало законної сили, право позивача на призначення пенсії, органами пенсійного фонду, починаючи з 2015 року по теперішній час не здійсненого жодних дій щодо призначення пенсії позивачу.
Відповідно до ст. 45 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку: пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.
Частиною 5 цієї ж статті передбачено, що документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії.
Згідно з п.1.7 розділу І Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою Пенсійного фонду України за №22-1 від 25 листопада 2005 року, днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття органом, що призначає пенсію, відповідної заяви.
Частиною 2 ст. 9 КАС України встановлено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Для повного та ефективного захисту прав та інтересів позивача колегія суддів вважає необхідним вийти за межі позовних вимог та визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не призначення пенсії ОСОБА_1 з 23 березня 2015 року.
Згідно з ч.4 ст. 245 КАС України, у випадку, визначеному п.4 ч.2 цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені  законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.
У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.
З системного аналізу положень ст. 245 КАС України вбачається, що суд наділений повноваженнями щодо зобов`язання відповідача вчинити дії на користь позивача.
При цьому, суд приймає до уваги те, що для прийняття рішення про призначення позивачу пенсії за віком позивачем виконано всі умови, визначені законом. При цьому, вказане не передбачає права відповідача діяти на власний розсуд.
А відтак, колегія суддів дійшла висновку про обґрунтованість та задоволення позовних вимог в частині зобов`язання відповідача призначити позивачу пенсію за віком з 23 березня 2015 у встановленому законом розмірі.
Позовні вимоги щодо визначення розмірі такої пенсії, колегія суддів вважає передчасними.
В частині позовних вимог про зобов`язання відповідача нарахувати позивачу компенсацію втрати частини доходів, суд приймає до уваги наступні вимоги закону.
Відповідно до ч.2 ст. 46 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.
Компенсація втрати частини пенсії у зв`язку з порушенням строків її виплати пенсіонерам здійснюється згідно із законом.
Згідно із ст. 1 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати", підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).
Компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, за вимогами ст. 2 вказаного Закону, провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.
Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру, зокрема, пенсії.
Приймаючи до уваги те, що суми пенсії не були нараховані позивачу (пенсія не була призначена), порушення строків їх виплати не відбулося, а відтак, підстави для зобов`язання відповідача нарахувати позивачу компенсацію втрати частини доходів відсутні.
Щодо вимоги ОСОБА_1 про зобов`язання відповідача надати до суду звіт про виконання судового рішення, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до п.п.ґ п.4 ч.1 ст. 322 КАС України постанова суду апеляційної інстанції складається з резолютивної частини із зазначенням встановленого судом строку для подання суб`єктом владних повноважень - відповідачем до суду першої інстанції звіту про виконання постанови, якщо вона вимагає вчинення певних дій.
Згідно ч.1 ст. 382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.
В даному випадку, колегія суддів вбачає відповідні обставини тривалого порушення прав позивача з боку відповідача, які свідчать про можливе ухилення відповідача від виконання рішення суду, у зв`язку з чим колегія суддів вважає, що наявні підстави для зобов`язання відповідача надати звіт про виконання судового рішення відсутні.
Враховуючи, що висновки суду не відповідають обставинам справи, судова колегія, керуючись п.3 ч.1 ст. 317 КАС України вважає необхідним, скасовуючи рішення суду першої інстанції, ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити частково позовні вимоги ОСОБА_1 .
Судова колегія вирішила питання щодо розподілу судових витрат відповідно ст.ст. 139-143 КАС України.
Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 було сплачено судовий збір за подачу адміністративного позову у розмірі 840,80 грн., що підтверджується квитанцією №0.0.1816363464.1 від 27 серпня 2020 року та за подачу апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції у розмірі 1 261,20 грн., що підтверджується квитанцією №0.0.1966870282.1 від 05 січня 2021 року.
За приписами ч.6 ст.139 КАС України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.
Відповідно до ч.1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Отже судові витрати, понесені позивачем у вигляді судового збору, підлягають компенсації.
Оскільки дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, постанова суду апеляційної інстанції відповідно до ч.5 ст. 328 КАС України в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 308, 311, п.2 ч.1 ст. 315, п.3 ч.1 ст. 317, ст.ст. 321, 322, 325, 328 КАС України, судова колегія, –

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 16 листопада 2020 року скасувати.
Ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.
Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області щодо не призначення пенсії ОСОБА_1 .
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком з 23 березня 2015 року та виплачувати пенсію відповідно Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області подати до Херсонського окружного адміністративного суду у тридцятиденний строк з моменту набрання законної сили постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 29 березня 2021 року звіт про виконання судового рішення по справі №540/2255/20. 
В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Стягнути з рахунку бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області (73036, м. Херсон, вул. 28 Армії, 6, код ЄДРПОУ 21295057) на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) судовий збір у розмірі у розмірі 840,80 грн. (вісімсот сорок гривень 80 коп.) за подачу адміністративного позову та 1 261,20 грн. (одна тисяча двісті шістдесят одна гривня 20 коп.) за подачу апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків передбачених п.2 ч.5 ст. 328 КАС України.

Повне судове рішення складено 29 березня 2021 року.

Головуючий:                                                                                                     Бітов А.І.

Суддя:                                                                                                     Лук`янчук О.В.

Суддя:                                                                                                     Ступакова І.Г.