ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"16" березня 2021 р.           Справа№ 911/2360/20
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Верховця  А.А.
суддів:            Доманської  М.Л. 
          Пантелієнка  В.О. 
 
за участю секретаря судового засідання Брунько А.І.
та представників сторін:
від АТ "Державний експортно-імпортний банк України" - Романів А.А., згідно дов. №0024701/25280-20 від 30.10.2020;

розглянувши апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України"
на ухвалу Господарського суду Київської області від 25.01.2021
у справі № 911/2360/20 (суддя Янюк О.С.)
за заяви 1) Акціонерного товариства Комерційного банку "Приватбанк", м. Київ         2) Акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України", м. Київ
про визнання кредиторських грошових вимог у справі 
про неплатоспроможність ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) 

ВСТАНОВИВ:
Ухвалою Господарського суду Київської області від 26.10.2020 відкрито провадження у справі про неплатоспроможність боржника - ОСОБА_1 ; введено процедуру реструктуризації боргів строком на 120 днів; введено мораторій на задоволення вимог кредиторів відповідно до ст. 121 Кодексу України з процедур банкрутства; призначено керуючим реструктуризацією арбітражного керуючого Аверкина Володимира Васильовича (свідоцтво № 1194 від 05.07.2013), призначено попереднє засідання на 07.12.2020 та вирішено інші процесуальні питання по справі. 
З метою виявлення всіх кредиторів з вимогами до боржника, суд за допомогою автоматизованої системи "Діловодство спеціалізованого суду" 26.10.2020 здійснив офіційне оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність ОСОБА_1 на офіційному веб-сайті Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду в мережі Інтернет, номер публікації якого 65388 (т. 2 а.с. 94).
Так, у порядку ст. 122 Кодексу до суду звернулись:
- 21.11.2020 засобами поштового зв`язку Акціонерне товариство Комерційний банк "Приватбанк" (далі - заявник-1, АТ КБ "Приватбанк") із заявою б/н від 19.11.2020 (вх. №25967/20 від 23.11.2020) про визнання грошових вимог у розмірі 65 808,10грн, яка прийнята та призначена до розгляду у попереднє засідання на 07.12.2020 ухвалою суду від 30.11.2020;
- 20.11.2020 засобами поштового зв`язку Акціонерне товариство "Державний експортно-імпортний банк України" (далі - заявник-2, АТ "Укрексімбанк") із заявою №0000603/20-182 від 20.11.2020 (вх. №26073/20 від 24.11.2020) про визнання грошових вимог до боржника у розмірі 3     268 129,28грн.
Ухвалою Господарського суду Київської області від 25.01.2021 у справі № 911/2360/20 крім іншого заяву Акціонерного товариства Комерційного банку "Приватбанк"   (ідентифікаційний код 14360570) б/н від 19.11.2020 (вх. №25967/20 від 23.11.2020) про визнання грошових вимог - задоволено; визнано вимоги Акціонерного товариства Комерційного банку "Приватбанк"   (ідентифікаційний код 14360570) до ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) у загальному розмірі 65 808,10грн (друга черга задоволення); заяву Акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" (ідентифікаційний код 00032112) №0000603/20-182 від 20.11.2020 (вх. №26073/20 від 24.11.2020) про визнання грошових вимог - задоволено частково.Визнано вимоги Акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" (ідентифікаційний код 00032112) до ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) у загальному розмірі 3 083 621,75грн грн, як такі що забезпечені заставою майна боржника. Кредиторські вимоги Акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" (ідентифікаційний код 00032112) у розмірі 180 303,53грн - відхилено. Включено до витрат, пов`язаних з провадженням у справі про неплатоспроможність витрати на оплату судового збору: Акціонерного товариства Комерційного банку "Приватбанк" у розмірі 4 204,00грн, Акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України"  у розмірі 4 204,00грн.
Не погоджуючись з ухвалою Господарського суду Київської області від 25.01.2021 у справі №911/2360/20 Акціонерне товариство "Державний експортно-імпортний банк України" звернулося (11.02.2021 згідно даних на конверті Укрпошта Стандарт) до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою №0000603-21/524 від 09.02.2021, в якій просить суд скасувати ухвалу Господарського суду Київської області від 25.01.2021 у справі №911/2360/20 в частині відмови у визнанні АТ "Укрексімбанк" кредитором ОСОБА_1 на суму 180 303,53 грн. Ухвалити нове рішення, яким: визнати та внести до реєстру вимог кредиторів грошові вимоги акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" (03150, м. Київ, вул. Антоновича, 127; ідентифікаційний код 00032112) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ) у розмірі 3  268 129,28 грн., в тому числі пеня 76 246, 12 грн.
Мотивуючи доводи апеляційної скарги апелянт стверджує наступне:
- сторони при укладенні Кредитного договору, керуючись принципом свободи договору, передбаченим ст.ст. 3, 627 ЦК України, визначили іншу домовленість, яка допускає нарахування Банком процентів по день повного погашення заборгованості;
- місцевий суд безпідставно, без належного дотримання вимог чинного законодавства України дійшов висновку, що відсутні підстави для задоволення грошових вимог АТ "Укрексімбанк" до боржника ОСОБА_1 в повному обсязі, доказам та доводам Банку не надавши належної оцінки та аналізу.
Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.02.2021 у справі №911/2360/20 апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" на ухвалу Господарського суду Київської області від 25.01.2021 передана на розгляд складу колегії суддів: головуючий суддя Верховець А.А., судді: Доманська М.Л.; Пантелієнко В.О.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 23.02.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" на ухвалу Господарського суду Київської області від 25.01.2021 у справі № 911/2360/20; апеляційну скаргу призначено до розгляду на 16.03.2021. Встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу, заперечень, клопотань  та письмових пояснень протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.
До судового засідання через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від ОСОБА_1 надійшло клопотання відповідно до якого просить суд розглянути справу без участі Боржника за наявними матеріалами справи №911/2360/20.
В судовому засіданні 16.03.2021 головуючий суддя поставив на обговорення клопотання ОСОБА_1 про розгляд справи без його участі.
Представник скаржника не заперечував проти розгляду справи без участі ОСОБА_1 .
З огляду на вищевикладене, колегія суддів, враховуючи доказове наповнення матеріалів справи, вважає можливим здійснити перевірку ухвали суду першої інстанції в апеляційному порядку за наявними матеріалами справи та без участі представника ОСОБА_1 .
Учасники справи не скористалися своїм правом згідно ч. 1  ст. 263 ГПК України  та не надали суду письмового відзиву на апеляційну скаргу,    що згідно ч. 3  ст. 263 ГПК України     не перешкоджає перегляду оскаржуваного рішення суду першої інстанції.            
В судовому засіданні 16.03.2021 представник скаржника надав пояснення по суті спору. Просив суд задовольнити апеляційну скаргу, скасувати ухвалу Господарського суду Київської області від 25.01.2021 у справі № 911/2360/20 в частині відмови у визнанні АТ "Державний експортно-імпортний банк України" кредитором ОСОБА_1 на суму 180  303, 53 грн. Ухвалити нове рішення, яким визнати та внести до реєстру вимог кредиторів грошові вимоги АТ "Державний експортно-імпортний банк України" до ОСОБА_1 у розмірі 3  268  129,28 грн., в тому числі пеня 76  246.12 грн.
Відповідно до ст. 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
В судовому засіданні 16.03.2021, згідно ст. 240 Господарського процесуального кодексу (далі за текстом - ГПК) України, оголошено вступну та резолютивну частини постанови.
Проаналізувавши матеріали справи, доводи апеляційної скарги в межах заявлених вимог, колегія суддів прийшла до висновку апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" на ухвалу Господарського суду Київської області від 25.01.2021 у справі № 911/2360/20 в частині відмови у визнанні АТ "Державний експортно-імпортний банк України" кредитором ОСОБА_1 на суму 180  303, 53 грн. - залишити без змін.
В решті оскаржувана ухвала скаржником не оскаржується, відповідно, переглядається судом апеляційної інстанції лише в тій частині, що оскаржується.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом  АТ "Укрексімбанк" (ідентифікаційний код 00032112) у своїй заяві №0000603/20-182 від 20.11.2020 (вх. №26073/20 від 24.11.2020) просить суд, зокрема, визнати грошові вимоги останнього у розмірі 3 268 129,28грн (з яких заборгованість за кредитним договором №27108С36 від 28.05.2008: 81 917,49дол США - основний борг; 20  297,58дол США - проценти за користування кредитом; 2 698,29дол США - пеня за прострочення зобов`язань; 9  883,86дол США - 3% річних за прострочення зобов`язань; 20 077,28 грн - витрати по оплаті судового збору у справі №372/3541/17; 4 204,00грн - судовий збір за подання заяви з грошовими вимогами до боржника); окремо внести до реєстру вимог кредиторів відомості про майно боржника, яке є предметом забезпечення вимог АТ "Укрексімбанк". Заяву обґрунтовує: наявністю у ОСОБА_1 відповідної заборгованості, яка підтверджена рішенням Обухівського районного суду Київської області від 14.02.2018 у справі №372/3541/17; наявністю зобов`язання із сплати додатково нарахованих процентів за користування кредитними коштами, пені та 3% річних. 
Оскаржуваною ухвалою місцевий суд кредиторські вимоги Акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" у розмірі 180 303,53грн - відхилив, виходячи з того, що з моменту звернення АТ "Укрексімбанк" до ОСОБА_1 із вимогою про дострокове повернення кредитних коштів, заявник втратив право нараховувати передбачені Кредитним договором проценти за користування боржником кредитом у період з 31.08.2017 по 25.10.2020, у зв`язку з цим задоволенню не підлягають і вимоги щодо 3% річних, а також пені.
Північний апеляційний господарськимй суд погоджується з висновками місцевого господарського суду, з огляду на наступне.
Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, рішенням Обухівського районного суду Київської області від 14.02.2018 у справі №372/3541/17, яке набрало законної сили 17.03.2018, стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь АТ "Укрексімбанк" заборгованість у розмірі 99 285,43дол США, з яких: заборгованість за кредитом  - 82 031,31дол. США, заборгованість за процентами  - 14 581,99дол  США, пеня, нарахована на прострочену заборгованість за кредитом   - 2 216,68дол США, пеня, нарахована на прострочену заборгованість за процентами -  455,45дол США. Крім того, указаним рішенням стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь заявника судовий збір в розмірі по 20 077,28грн з кожного (т. 5 а.с. 234-236).
Обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (ч. 4 ст. 75 ГПК України).
Положення  вищевказаної статті визначають, що преюдиційні факти є обов`язковими при вирішенні інших справ та не підлягають доказуванню, оскільки їх істинність встановлено у рішенні, у зв`язку з чим немає необхідності встановлювати їх знову, піддаючи сумніву істинність та стабільність судового акта, який набрав законної сили.
Так, зазначеним рішенням суду встановлено, що ОСОБА_1 не виконав умови кредитного договору №27108С36 від 28.05.2008 (далі  - Кредитний договір) в частині своєчасного повернення кредитних коштів, у зв`язку із чим у боржника утворилась відповідна сума заборгованості.
Із змісту поданої заяви вбачається, що АТ "Укрексімбанк" додатково нараховує ОСОБА_1 проценти за користування кредитними коштами у розмірі 5 715,59дол. США у період з 31.08.2017 по 25.10.2020.
Відповідно до частини першої  статті 251 Цивільного кодексу України, строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. А згідно з частиною другою цієї статті терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.
Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами, а термін - календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (стаття 252 Цивільного кодексу України).
Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору (частина перша  статті 631 Цивільного кодексу України). Цей строк починає спливати з моменту укладення договору (частина друга вказаної статті), хоча сторони можуть встановити, що його умови застосовуються до відносин між ними, які виникли до укладення цього договору (частина третя цієї статті). Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (частина четверта  статті 631 Цивільного кодексу України).
Відтак, закінчення строку договору, який був належно виконаний лише однією стороною, не звільняє другу сторону від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання нею її обов`язків під час дії договору.
Поняття "строк виконання зобов`язання" і "термін виконання зобов`язання" охарактеризовані у  статті 530 Цивільного кодексу України. Згідно з приписами її частини першої, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Частиною першою  статті 526 ЦК України  передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього  Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно із частиною першою  статті 598 ЦК України  зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зокрема, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1054 ЦК  України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення       параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
У межах кредитного договору позичальник отримує позичені кошти у своє тимчасове користування на умовах повернення, платності і строковості.
За частиною першою  статті 1048 ЦК України  позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України, зокрема,   позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій же сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій же кількості, такого ж роду та такої ж якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку встановлені договором. 
Частиною першою  статті 1050 ЦК України  передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до  статті 625 цього Кодексу.
За частиною ж другою цієї статті якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому на підставі  статті 1048 цього Кодексу.
Так, у п. 2.6.2 Кредитного договору сторони погодили, що позичальник зобов`язаний здійснити дострокове погашення кредиту або його частини, процентів за користування кредитом, комісій, зборів та інших належних до сплати платежів за договором протягом 10 календарних днів з дня отримання письмової вимоги банку про таке дострокове погашення, зокрема, у випадку якщо позичальник не виконав будь-яке зобов`язання за цим договором (т. 5 а.с. 62-69).  
У свою чергу, із матеріалів заяви вбачається, що у зв`язку з невиконанням ОСОБА_1 зобов`язань по Кредитному договору, заявник звернувся до Обухівського районного суду Київської області із відповідною позовною заявою про дострокове повернення кредитних коштів та процентів за їх користування, які нараховані у період з 20.05.2008 по 31.08.2017 (т. 5 а.с. 234-236; т. 6 а.с. 260-272). 
Проаналізувавши вказані обставини, суд зазначає, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин враховуються висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 4             ст. 236 ГПК України).
Так, 28.03.2018 Великою Палатою Верховного Суду у постанові №444/9519/12 висловлено правову позицію про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2  ст. 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
При цьому, пред`явлення кредитором вимоги про дострокове виконання зобов`язань за кредитним договором фактично змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення кредитора з такою достроковою вимогою до позичальника в порядку ч. 2  ст. 1050 ЦК України  вважається, що строк виконання кредитного договору в повному обсязі є таким, що настав. Водночас, у разі пред`явлення до позичальника вимоги в порядку ч. 2 ст. 1050 ЦК України  право кредитора нараховувати передбачені кредитним договором відсотки за користування кредитом припиняється, а кредитор втрачає право нараховувати відсотки після настання терміну повернення, який зазначений ним у відповідному повідомленні/претензії на адресу боржника, оскільки такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови виконання основного зобов`язання з повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом, змінив порядок і строк його виконання, припинив подальше кредитування позичальника, змінив термін повернення кредиту (аналогічна правова позиція викладена у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 12.11.2020 у справі №905/86/15). 
Таким чином, цивільне законодавство передбачає як випадки, коли боржник правомірно користується наданими йому коштами та має право не сплачувати кредитору свій борг протягом певного узгодженого часу, так і випадки, коли боржник повинен сплатити борг кредитору, однак не сплачує коштів, користуючись ними протягом певного строку неправомірно.
Зокрема, відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані ч. 1 ст. 1048 ЦК України. Такі проценти є звичайною платою боржника за право тимчасово користуватися наданими йому коштами на визначених договором та законодавством умовах, тобто у межах належного та добросовісного виконання сторонами договірних зобов`язань, а не у випадку їх порушення.
Натомість, наслідки прострочення грошового зобов`язання (коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх) також урегульовані законодавством. У випадках, коли боржник порушив умови договору, прострочивши виконання грошового зобов`язання, згідно з ч. 1         ст. 1050ЦК України  застосуванню у таких правовідносинах підлягає положення ст. 625 ЦК України.
Проценти, встановлені ст. 625 ЦК України, підлягають стягненню саме при наявності протиправного невиконання (неналежного виконання) грошового зобов`язання.
Тобто проценти, що стягуються за прострочення виконання грошового зобов`язання відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, є спеціальним видом відповідальності за таке порушення зобов`язання. На відміну від процентів, які є звичайною платою за користування грошима, зокрема за договором позики, до них застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність.
Оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма ч. 1  ст. 1048 ЦК України і охоронна норма ч. 2 ст. 625 ЦК України не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та ч. 1  ст. 1048 ЦК України         як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до ч. 2  ст. 625 ЦК України  як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання.
Аналогічні висновки щодо застосування ч. 1 ст.   1050 та ст.   625 ЦК України  у їх взаємозв`язку викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12, від 04.07.2018 у справі № 310/11534/13-ц, від 31.10.2018 у справі № 202/4494/16-ц; Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 09.06.2020 у справі №909/82/16, від 25.05.2020 у справі №924/1226/18, від 02.06.2020 у справі №911/1774/15). 
Так, проаналізувавши умови Кредитного договору, судом встановлено, що останній не містить у собі положень щодо наявності у заявника права здійснювати нарахування процентів за користування кредитними коштами після пред`явлення відповідної вимоги до боржника.
За таких обставин, суд дійшов висновку, що з моменту звернення АТ "Укрексімбанк" до   ОСОБА_1 із вимогою про дострокове повернення кредитних коштів, заявник втратив право нараховувати передбачені Кредитним договором проценти за користування боржником кредитом у період з 31.08.2017 по 25.10.2020.
Отже, правових підстав для визнання кредиторських вимог АТ "Укрексімбанк" у розмірі 5 715,59дол. США суд не вбачає.
Разом з цим, дослідивши наданий заявником розрахунок 3% річних, нарахованих за прострочення строків сплати процентів за користування грошовими коштами у період з 31.08.2017 по 25.10.2020, суд вважає його у відповідній частині арифметично неправильним, оскільки розрахунок здійснювався на суми процентів за наростаючим підсумком. При цьому, судом також беруться до уваги обставини викладені у  п. 2.2.1 п. 2.2 цієї ухвали щодо відсутності у заявника права вимагати у ОСОБА_1 сплати процентів нарахованих у період з 31.08.2017 по 25.10.2020, а також наявність рішення Обухівського районного суду Київської області від 14.02.2018.
Щодо пені у розмірі 26,16дол США за період з 25.10.2019 по 11.03.2020  прострочення боржником строків сплати процентів за користування кредитними коштами.
Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Згідно зі ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки.
Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч.ч. 1, 3 ст. 549 ЦК України).
Частиною 6  ст. 232 ГК України встановлено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.
Так, у п. 2.4.2 Кредитного договору сторони, зокрема, домовились, що у разі порушення строків погашення кредиту, вказаних в графіку погашення кредиту за договором, процентів та платежів за цим договором, позичальник сплачує банку за кожний день прострочення, включаючи день платежу, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України за кожен день прострочення, що діяла у період, за який сплачується пеня. 
Так, із змісту наданого заявником розрахунку вбачається, що останній здійснює нарахування пені за прострочення боржником сплати процентів за користування кредитними коштами у період з 25.10.2019 по 11.03.2020.
Проте, як було вже зазначено вище АТ "Укрексімбанк" втратив право нараховувати передбачені Кредитним договором проценти за користування боржником кредитом з 31.08.2017 по 25.10.2020.
Таким чином, зважаючи на відсутність у ОСОБА_1 заборгованості зі сплати процентів за користування кредитними коштами у частині їх нарахування АТ "Укрексімбанк" у період з 25.10.2019 по 11.03.2020, суд дійшов висновку про відхилення кредиторських вимог АТ "Укрексімбанк" у розмірі 26,16дол США.
Відповідно до ч. 3 ст.  13, ч. 1 ст.  74 Господарського процесуального кодексу України  кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Згідно із ч. 1  ст. 76 Господарського процесуального кодексу України  належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч.1  ст. 77 Господарського процесуального кодексу України).
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 78 Господарського процесуального кодексу України).
Відповідно до ч. 1  ст. 79 Господарського процесуального кодексу України  достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Таким чином, з огляду на те, що АТ "Державний експортно-імпортний банк" втратив право нараховувати передбачені Кредитним договором проценти за користування боржником кредитом з 31.08.2017 по 25.10.2020, відтак нарахування процентів за кредитом згідно з вищевказаним договором суд вважає безпідставним та необґрунтованим.
Таким чином, виходячи з аналізу наведених вище норм, з урахуванням вищевикладених правових позицій Верховного Суду, встановлених обставин у даній справі, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відхилення кредиторських вимог АТ "Державний експортно-імпортний банк України" (ідентифікаційний код 00032112) у розмірі 180 303,53грн.
Інших доводів скаржника по суті заявлених вимог, які б спростували висновки суду, покладені в основу оскаржуваної ухвали в тій частині, що оскаржується, та впливали на їх правильність в апеляційній скарзі не наведено.
У справах Руїс Торіха проти Іспанії, Суомінен проти Фінляндії, Гірвісаарі проти Фінляндії Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 09.12.1994). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), № 37801/97 від 01.07.2003). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті (рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" (Hirvisaari v. Finland), № 49684/99 від 27.09.2001).
Згідно зі  статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини"  суди застосовують при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Отже, зазначені рішення Європейського суду з прав людини суд апеляційної інстанції застосовує у цій справі як джерело права.
За таких обставин, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду за результатами перегляду справи в апеляційному порядку, дійшла висновку, що вказану апеляційну скаргу слід залишити без задоволення; ухвалу суду першої інстанції в тій частині, яка оскаржується у даній справі, - без змін.
Згідно ст.129 ГПК України судовий збір за подачу апеляційної скарги покладається на скаржника.
Керуючись ст. ст.   129,  269,  270, 271,   275,  276,  281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ :

1.Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" на ухвалу Господарського суду Київської області від 25.01.2021 у справі № 911/2360/20 залишити без задоволення.
2. Ухвалу Господарського суду Київської області від 25.01.2021 у справі № 911/2360/20 залишити без змін.
3. Матеріали справи № 911/2360/20  повернути до Господарського суду Київської області.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у господарських справах, яким є Верховний Суд, шляхом подачі касаційної скарги в порядку і строки, визначені ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України та ст.9 КУзПБ.

Повний текст постанови складено 19.03.2021.

Головуючий суддя                                                            А.А. Верховець 

Судді                                                                                М.Л. Доманська

                                                                                В.О. Пантелієнко