Постанова 
Іменем України
15 січня 2021 року
м. Київ
справа № 207/676/18-ц
провадження № 61-1518св20
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
Шиповича В. В. (суддя-доповідач), Синельникова Є. В., Хопти С. Ф.
учасники справи:
позивач -  ОСОБА_1 ,
відповідач - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб,
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, - уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» Кадиров Владислав Володимирович,
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційні скарги Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» Кадирова Владислава Володимировича на рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області, у складі судді Юрченко І. М., від 08 лютого 2019 року та постанову Дніпровського апеляційного суду, у складі колегії суддів: Куценко Т. Р., Демченко Е. Л., Макарова М. О., від 03 грудня 2019 року,
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог
У лютому 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд) про відшкодування шкоди, зобов`язання вчинити дії.
Позовні вимоги мотивовані тим, що 13 лютого 2015 року між нею та Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк», банк) був укладений договір банківського вкладу (депозиту) «Лояльний» № 007-03519-130215 на суму 7 870 доларів США зі сплатою 9,25% річних, строком до 15 березня 2015 року, однак Банк вчасно не виконав свої зобов`язання із повернення вкладу.
Починаючи із 03 березня 2015 року банк віднесено до категорії неплатоспроможних, введено тимчасову адміністрацію, призначено уповноважену особу Фонду на здійснення тимчасової адміністрації в 
ПАТ «Дельта Банк» - Кадирова В. В. (далі - уповноважена особа).
Вона звернулась до уповноваженої особи з кредиторською вимогою, де просила визнати її кредитором ПАТ «Дельта Банк».
Стверджувала, що всупереч діючого закону її не було внесено до переліку осіб, які мають право на відшкодування за рахунок коштів банку або цільової позики. Згодом їй стало відомо, що уповноважена особа визнала її договір вкладу нікчемним, внаслідок чого вона була вимушена звернутись до адміністративного суду за захистом своїх прав. 
Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 червня 2016 року була визнана протиправною бездіяльність уповноваженої особи щодо не включення ОСОБА_1 до переліку вкладників 
ПАТ «Дельта Банк» та зобов`язано уповноважену особу включити її до переліку вкладників. 
13 червня 2017 року вона отримала гарантовану суму відшкодування в розмірі 200 000 грн. 
Разом із тим, їй не була виплачена різниця в сумі 12 818, 59 грн між розміром вкладу з нарахованим процентами і сумою відшкодування.
Вважала, що зобов`язання з виплати відшкодування за банківським вкладом почалось з 02 травня 2015 року (двомісячний термін з дня початку процедури виведення банку з ринку), і саме з цього дня настає відповідальність, передбачена частиною першою статті 623 ЦК України, відповідно до якої боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки та мають бути нараховані суми, передбачені статтею 625 ЦК України.
Крім того внаслідок порушення (неналежного виконання) відповідачем зобов`язання з виплати гарантованої законом суми відшкодування за вкладом в неплатоспроможному банку та намагання Фонду позбавити її права власності на вклад шляхом визнання договору вкладу нікчемним і 
невизнання її на цій підставі акцептованим кредитором, вона була змушена протягом 32 місяців вести з відповідачем тривалу і виснажливу судову тяганину, чим їй була заподіяна немайнова (моральна) шкода.
Посилаючись на викладене, ОСОБА_1 просила суд стягнути з відповідача на її користь три проценти річних в розмірі 12 723,29 грн, інфляційні втрати - 112 813,39 грн, упущену вигоду - 83 123,28 грн, моральну шкоду - 200 000 грн; зобов`язати відповідача провести всі установлені законом дії щодо задоволення її кредиторських вимог та внести зміни в реєстр акцептованих вимог кредиторів ПАТ «Дельта Банк» щодо включення її кредиторських вимог в розмірі 12 818,59 грн.
Ухвалою Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 08 лютого 2019 року провадження у справі в частині позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення моральної шкоди закрито.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 08 лютого 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Зобов`язано Фонд провести всі установлені законом дії щодо задоволення кредиторських вимог ОСОБА_1 та внести зміни в реєстр акцептованих вимог кредиторів ПАТ «Дельта Банк» щодо включення кредиторських вимог ОСОБА_1 в сумі 12 818,59 грн. В іншій частині у задоволенні позовних вимог відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат.
Суд першої інстанції, частково задовольняючи позовні вимоги, виходив з того, що позивачем у визначений строк було подано кредиторську вимогу щодо визнання її кредитором ПАТ «Дельта Банк», тому позовні вимоги про зобов`язання Фонду вчинити дії для включення кредиторських вимог ОСОБА_1 в сумі 12 818,59 грн до реєстру акцептованих вимог кредиторів ПАТ «Дельта Банк» є обґрунтованими. 
Визначаючи розмір кредиторських вимог ОСОБА_1 в сумі 
12 818,59 грн, суд погодився із розрахунками позивача, згідно яких ця сума складається із різниці між виплаченим відшкодуванням та розміром вкладу з нарахованими процентами (211 373, 36 грн +1 445,24 грн  - 200 000 грн, де 211 373, 36 грн і 1 445,24 грн розмір вкладу та процентів за курсом НБУ на день введення тимчасової адміністрації в банку, а 200 000 грн сума виплаченого відшкодування).
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог щодо стягнення з Фонду трьох процентів річних, інфляційних втрат, упущеної вигоди, суд першої інстанції вказав на їх безпідставність. 
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції
Постановою Дніпровського апеляційного суду від 03 грудня 2019 року апеляційні скарги ОСОБА_1 , Фонду та його уповноваженої особи залишено без задоволення, а рішення Баглійського районного суду 
м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 08 лютого 2019 року - без змін.
Приймаючи постанову 03 грудня 2019 року, апеляційний суд погодився з висновком суду першої інстанції про часткову обґрунтованість позовних вимог. Доводи апеляційних скарг колегія суддів вважала такими, що не спростовують висновків районного суду.
Короткий зміст вимог касаційних скарг 
У касаційних скаргах, поданих у січні 2020 року до Верховного Суду,
Фонд та уповноважена особа Фонду на здійснення ліквідації публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» Кадиров В. В., посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просять скасувати рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 08 лютого 2019 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 03 грудня 2019 року в частині зобов`язання Фонду провести всі установлені законом дії щодо задоволення кредиторських вимог ОСОБА_1 та внести зміни в реєстр акцептованих вимог кредиторів ПАТ «Дельта Банк» щодо включення кредиторських вимог ОСОБА_1 в сумі 12 818,59 грн та ухвалити в цій частині нове рішення, яким відмовити в задоволені цих вимог.
Надходження касаційних скарг до суду касаційної інстанції
Відповідно до статті 388 Цивільного процесуального кодексу України
(далі - ЦПК України) судом касаційної інстанції у цивільних справах 
є Верховний Суд.
Ухвалою Верховного Суду від 24 лютого 2020 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та витребувано матеріали справи із Баглійського районного суду 
м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області.
Ухвалою Верховного Суду від 24 лютого 2020 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою уповноваженої особи Фонду на здійснення ліквідації публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» Кадирова В. В.
У березні 2020 року матеріали справи надійшли до Верховного Суду.
Аргументи учасників справи
Доводи осіб, які подали касаційні скарги
Касаційна скарга Фонду мотивована тим, що повноваження стосовно формування переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладом за рахунок Фонду, покладені на уповноважену особу. При цьому, позивач, звертаючись із позовом до Фонду, не довела факт порушення її прав чи інтересів саме Фондом. При цьому, позивачем не оскаржувалась відмова уповноваженої особи у визнанні її кредитором.
Касаційна скарга уповноваженої особи Фонду на здійснення ліквідації 
ПАТ «Дельта Банк» Кадирова В. В. мотивована тим що, грошові кошти на депозитний рахунок позивача були перераховані іншою особою з метою штучного створення обов`язку їх відшкодувати за рахунок коштів Фонду в межах гарантованої суми. Крім того, позивач не позбавлена можливості одержати відшкодування коштів в результаті ліквідації та реалізації майна банку відповідно до статті 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».
Рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 08 лютого 2019 року та постанова Дніпровського апеляційного суду від 03 грудня 2019 року в частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_1 про стягнення трьох процентів річних, інфляційних втрат, упущеної вигоди в касаційному порядку не оскаржуються, а тому в силу вимог статті 400 ЦПК України (тут і надалі по тексту в редакції Кодексу на час подання касаційної скарги) справа в цій частині касаційним судом не переглядається.
Відзив на касаційні скарги не подано
Фактичні обставини справи, встановлені судами
Судами встановлено, що 13 лютого 2015 року між ОСОБА_2 та ПАТ «Дельта Банк» укладений договір банківського вкладу (депозиту) «Лояльний» № 007-03519-130215 на суму 7 870 доларів США зі сплатою 9,25% річних, строком до 15 березня 2015 року. 
Відповідно до пункту 1.10 договору банківського вкладу в разі закінчення строку залучення вкладу вклад виплачується шляхом зарахування на поточний рахунок вкладника з використанням платіжної картки, відкритий на ім`я вкладника в установі банку. 
Після закінчення строку на який було розміщено вклад, ПАТ «Дельта Банк» не виконав свої зобов`язання із повернення вкладу ОСОБА_1 
Постановою Правління Національного банку України від 02 березня 
2015 року від № 150 «Про віднесення ПАТ «Дельта Банк» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення № 51 від 02 березня 2015 року «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Дельта Банк», відповідно до якого з 03 березня 2015 року у банку запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду на здійснення тимчасової адміністрації строком на шість місяців до 02 вересня 2015 року.
Рішенням виконавчої дирекції Фонду від 03 серпня 2015 року № 147 продовжено строки здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «Дельта Банк» до 02 жовтня 2015 року.
Постановою Національного банку України від 02 жовтня 2015 року 
№ 150 прийнято рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Дельта Банк».
08 жовтня 2015 року в газеті «Голос України» опубліковано інформація про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку, призначення уповноваженої особи Фонду та відшкодування коштів вкладникам 
ПАТ «Дельта Банк». 
02 листопада 2015 року ОСОБА_1 подала уповноваженій особі Фонду на ліквідацію ПАТ «Дельта Банк» Кадирову В. В. кредиторську вимогу про визнання її кредитором ПАТ «Дельта Банк».
Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 червня 2016 року зобов`язано уповноважену особу Фонду на здійснення тимчасової адміністрації ПАТ «Дельта Банк» Кадирова В. В. включити ОСОБА_1 до переліку вкладників ПАТ «Дельта Банк», які мають право на відшкодування коштів за договором банківського вкладу за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, та подати відповідну додаткову інформацію Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.
13 червня 2017 року ОСОБА_1 виплачено гарантовану суму відшкодування в розмірі 200 000 грн.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.
Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Відповідно до частин першої-другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Відповідно до частин першої-другої, п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно з частиною першою статті 4 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» основним завданням Фонду є забезпечення функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку.
Для цього Фонд наділено відповідними функціями, визначеними частиною другою статті 4 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», серед яких, зокрема, ведення реєстру учасників Фонду; здійснення заходів щодо організації виплат відшкодувань за вкладами у строки, визначені цим Законом; здійснення заходів щодо інформування громадськості про функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, захисту прав та охоронюваних законом інтересів вкладників.
Відповідно до частини п`ятої статті 45 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» протягом 30 днів з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку кредитори мають право заявити Фонду про свої вимоги до банку. Вимоги фізичних осіб-вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами не заявляються. У разі призначення уповноваженої особи Фонду, якій делеговано Фондом повноваження щодо складення реєстру акцептованих вимог кредиторів, кредитори заявляють про свої вимоги до банку такій уповноваженій особі Фонду.
Судами встановлено, що 08 жовтня 2015 року опубліковано в газеті «Голос України» інформацію про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку, призначення уповноваженої особи Фонду та відшкодування коштів вкладникам ПАТ «Дельта Банк», а 02 листопада 2015 року 
 ОСОБА_1 подала уповноваженій особі Фонду кредиторську вимогу про визнання її кредитором ПАТ «Дельта Банк».
Таким чином, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, дійшов правильного висновку, що ОСОБА_1 у межах строку, визначеного частиною п`ятою статті 45 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», заявила в належний спосіб свої вимоги до банку.
Зважаючи на викладене, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, встановивши фактичні обставини справи, надавши належну правову оцінку наявним у матеріалах справи доказам, дійшов правильного висновку про обґрунтованість позовних вимог щодо зобов`язання Фонду гарантування вкладів фізичних осіб провести всі установлені законом дії щодо задоволення кредиторських вимог ОСОБА_1 та внести зміни в реєстр акцептованих вимог кредиторів ПАТ «Дельта Банк» щодо включення її кредиторських вимог в розмірі 12 818,59 грн, оскільки такі вимоги безпідставно не були включені до реєстру акцептованих вимог кредиторів.
Заперечень проти визначеного судами розміру кредиторських вимог в сумі 12 818,59 грн касаційні скарги не містять.
Колегія суддів відхиляє доводи касаційної скарги Фонду про те, що ним не порушені права та інтереси позивача з посиланням на те, що повноваження стосовно формування переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладом за рахунок Фонду, покладені на уповноважену особу. 
Статтею 48 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» визначено повноваження Фонду безпосередньо або шляхом делегування повноважень уповноваженій особі Фонду з дня початку процедури ліквідації банку, зокрема, Фонд або уповноважена особа Фонду: 1) здійснює повноваження органів управління банку; 2) приймає в управління майно (у тому числі кошти) банку, вживає заходів щодо забезпечення його збереження, формує ліквідаційну масу, виконує функції з управління та продає майно банку; 3) складає реєстр акцептованих вимог кредиторів (вносить зміни до нього) та здійснює заходи щодо задоволення вимог кредиторів.
Отже, зі змісту приписів статті 48 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» вбачається, що як і Фонд, так і уповноважена особа наділені правом вносити зміни до реєстру акцептованих вимог кредиторів.
Зазначене узгоджується з висновками Великої Палати Верховного Суду викладеними у постанові від 29 серпня 2018 року в справі
№ 755/17365/15-ц.
Доводи касаційної скарги Фонду про те, що ОСОБА_1 не оскаржувала відмову уповноваженої особи у визнанні її кредитором, не впливають на правильність вирішення судами справи, в частині, яка переглядається касаційним судом, оскільки судами встановлено неправомірне не включення позивача до реєстру акцептованих кредиторів банку.
Доводи касаційної скарги уповноваженої особи про те, що грошові кошти на рахунок банківського вкладу були перераховані іншою особою з метою штучного створення обов`язку їх відшкодувати за рахунок коштів Фонду в межах гарантованої суми підлягають відхиленню, як безпідставні, а крім того вказаним доводам вже була надана оцінка в постанові Окружного адміністративного суду м. Києві від 30 червня 2016 року у справі № 826/17425/18 за позовом ОСОБА_1 до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Кадирова В. В. про визнання дій протиправними, скасування наказу, зобов`язання вчинити дії.
Оскаржені судові рішення не суперечать статті 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», на яку міститься посилання в касаційній скарзі уповноваженої особи, та яка регламентує черговість і порядок задоволення вимог до банку, оплату витрат та здійснення платежів. 
За таких обставин, наведені в касаційних скаргах доводи не спростовують висновків судів попередніх інстанцій по суті вирішення спору в частині, яка переглядається касаційним судом, та не дають підстав вважати, що судами в цій частині неправильно застосовано норми матеріального права або допущені такі порушення норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи.
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення - без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
Наявність обставин, за яких відповідно до частини першої статті 411 ЦПК України судові рішення підлягають обов`язковому скасуванню, касаційним судом не встановлено.
Враховуючи наведене, касаційні скарги необхідно залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.
Підстави для нового розподілу судових витрат відсутні.
Керуючись статтями 400, 401, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційні скарги Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» Кадирова Владислава Володимировича залишити без задоволення.
Рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 08 лютого 2019 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 03 грудня 2019 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:	В. В. Шипович Є. В. Синельников С. Ф. Хопта