Ухвала 
 
18 березня 2021 року
м. Київ
 
справа № 2-2189/10
 
провадження № 61-3395ск21
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Лідовця Р. А. (суддя-доповідач), Воробйової І. А.,                 Черняк Ю. В., 
 
розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана його представником - адвокатом Гуменюком Олександром Володимировичем, на ухвалу Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області                             від 26 листопада 2020 року та постанову Житомирського апеляційного суду від 03 лютого 2021 року у справі за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Амбрелла» про заміну сторони виконавчого провадження у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У жовтні 2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Амбрелла» (далі - ТОВ «ФК «Амбрелла») звернулось до суду із заявою про заміну сторони виконавчого провадження у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит» (далі - ПАТ «Банк «Фінанси та кредит») до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
 
Заява обґрунтована тим, що рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 24 листопада 2010 року позов ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» задоволено частково.
Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» заборгованість за кредитним договором від 14 серпня 2007 року № 11-07-Ип/28 у розмірі 226 684,82 грн, яка складається з:                          206 529,62 грн - заборгованість по тілу кредиту; 8,45 грн - заборгованість по відсоткам; 7 466,75 грн - пеня за несвоєчасне повернення кредиту, проценти.
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.
 
22 березня 2019 року за результатами відкритих торгів, оформлених протоколом електронним торгів № UA-EA-2019-01-28-000112-b, між ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» та ТОВ «ФК «Амбрелла» було укладено договір про відступлення прав вимоги, зокрема, за кредитним договором від 14 серпня 2008 року № 11-07-Ип/28, укладеним між ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» та ОСОБА_1 .
 
Відповідно до умов договору відступлення прав вимоги від 22 березня            2019 року, укладеного між ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» та                                           ТОВ «ФК «Амбрелла», останнє, як новий кредитор, набуло право вимоги, у тому числі, до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 за кредитним договором                           від 14 серпня 2008 року № 11-07-Ип/28.
 
Ураховуючи наведене, ТОВ «ФК «Амбрелла» просило суд замінити стягувача у виконавчому провадженні - ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» на його правонаступника ТОВ «ФК «Амбрелла».
 
Ухвалою Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області                             від 26 листопада 2020 року, залишеною без змін постановою Житомирського апеляційного суду від 03 лютого 2021 року, заяву ТОВ «ФК «Амбрелла» про заміну сторони виконавчого провадження задоволено. 
Замінено стягувача ПАТ «Банк Фінанси та Кредит» на його               правонаступника - ТОВ «ФК «Амбрелла» у виконавчому провадженні з примусового виконання рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 24 листопада 2010 року у справі № 2-2189/10 щодо стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 заборгованості у розмірі               226 684,82 грн. 
 
У березні 2021 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 , яка подана його представником - адвокатом Гуменюком О. В., на ухвалу Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 26 листопада 2020 року та постанову Житомирського апеляційного суду від 03 лютого 2021 року, в якій заявник, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні заяви ТОВ «ФК «Амбрелла» про заміну сторони виконавчого провадження відмовити.
 
Касаційна скарга обґрунтована тим, що судами було замінено сторону виконавчого провадження за відсутності відкритого виконавчого провадження, що є порушенням статті 442 ЦПК України та статті 15 Закону України «Про виконавче провадження». Посилається на правовий висновок Великої Палати Верховного Суду від 03 листопада 2020 року у справі                                 № 916/617/17, який не був врахований судами.
 
Вивчивши касаційну скаргу, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга є необґрунтованою.
 
Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Згідно із частиною п`ятою статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.
 
Відповідно до частини першої статті 442 ЦПК України у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює сторону її правонаступником. Положення цієї статті застосовуються також у випадку необхідності заміни боржника або стягувача у виконавчому листі до відкриття виконавчого провадження (частина п`ята статті 442 ЦПК).
 
Підставами виникнення цивільних прав і обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (пункт 1 частини другої статті 11 ЦК України).
 
Відповідно до частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні
в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 цього Кодексу).
 
За змістом статті 512 ЦК України, статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» у разі вибуття кредитора в зобов`язанні він замінюється правонаступником.
 
Виходячи зі змісту цих норм, зокрема, пункту 1 частини першої статті 
512 ЦК України, у разі передання кредитором своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) на стадії виконання судового рішення відбувається вибуття кредитора.
 
У разі такої заміни кредитора відбувається вибуття цієї особи з виконавчого провадження, у зв`язку із чим припиняється її статус сторони виконавчого провадження, і її заміна належним кредитором проводиться відповідно до частини п`ятої статті 15 Закону України «Про виконавче провадження», за заявою заінтересованої сторони зобов`язання, якою є правонаступник, що отримав від попереднього кредитора всі права та обов`язки в зобов`язанні, у тому числі й право бути стороною виконавчого провадження.
 
Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 20 листопада 2013 року у справі № 6-122цс13 та постанові Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі № 6-1355/10 (провадження № 61-12076св18).
 
У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 09 грудня 2019 року у справі № 2-3627/09 (провадження № 61-16520сво18) зазначено, що «підставою для заміни сторони виконавчого провадження, тобто процесуального правонаступництва, є наступництво у матеріальних правовідносинах, унаслідок якого відбувається вибуття сторони зі спірних або встановлених судом правовідносин і переходу до іншої особи прав і обов`язків вибулої сторони в цих правовідносинах. Крім того, норма статті 442 ЦПК України має імперативний характер, оскільки в ній прямо визначено правило поведінки, а саме: замінити сторону виконавчого провадження, а не замінювати сторону виконавчого провадження лише у відкритому виконавчому провадженні чи за інших обставин. Таким чином, заміна сторони виконавчого провадження її правонаступником може відбуватися як при відкритому виконавчому провадженні, так і при відсутності виконавчого провадження, тобто може бути проведена на будь-якій стадії процесу. Без заміни сторони виконавчого провадження правонаступник позбавлений процесуальної можливості ставити питання про відкриття виконавчого провадження та вчиняти інші дії згідно із Законом України «Про виконавче провадження». Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє зобов`язальних правовідносин сторін. Зміна кредитора у зобов`язанні шляхом відступлення права вимоги із зазначенням у договорі обсягу зобов`язання, яке передається на стадії виконання судового рішення, не обмежує цивільних прав учасників спірних правовідносин».
 
Отже, підставою для заміни сторони виконавчого провадження, тобто процесуального правонаступництва, є правонаступництво у матеріальних правовідносинах, унаслідок якого відбувається вибуття сторони зі спірних або встановлених судом правовідносин і переходу до іншої особи прав і обов`язків вибулої сторони в цих правовідносинах. 
 
По своїй суті заміна кредитора в зобов`язанні внаслідок відступлення права вимоги є різновидом правонаступництва та можлива на будь-якій стадії виконання судового рішення. 
 
Судами попередніх інстанцій встановлено, що рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 24 листопада 2010 року позов ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» задоволено частково.
Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» заборгованість за кредитним договором від 14 серпня 2007 року № 11-07-Ип/28 у розмірі 226 684,82 грн, яка складається з:                          206 529,62 грн - заборгованість по тілу кредиту; 8,45 грн - заборгованість по відсоткам; 7 466,75 грн - пеня за несвоєчасне повернення кредиту, проценти.
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.
 
22 березня 2019 року між ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» та                                               ТОВ «ФК «Амбрелла» було укладено договір про відступлення прав вимоги                    № UA-EA-2019-01-28-000112-b, відповідно до умов якого ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» відступило ТОВ «ФК «Амбрелла» право вимоги до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 за кредитним договором від 14 серпня 2007 року № 11-07-Ип/28, укладений між ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» та ОСОБА_1 .
 
Задовольняючи заяву ТОВ «ФК «Амбрелла» про заміну сторони виконавчого провадження, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, обґрунтовано виходив із того, що ТОВ «ФК «Амбрелла» набуло всіх прав кредитора ПАТ «Банк «Фінанси та кредит», у тому числі, на отримання виконання зобов`язань за кредитним договором від 14 серпня 2007 року                      № 11-07-Ип/28, де боржниками є ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , а також стягувача у виконавчому провадженні у справі № 2-2189/10, а тому звернення правонаступника кредитора із заявою про надання йому статусу сторони виконавчого провадження відповідає вимогам статей 512, 514 ЦК України та статті 15 Закону України «Про виконавче провадження».
 
Доводи касаційної скарги про те, що судами було замінено сторону виконавчого провадження за відсутності відкритого виконавчого провадження, що є порушенням статті 442 ЦПК України та статті 15 Закону України «Про виконавче провадження», не заслуговують на увагу, оскільки заміна сторони виконавчого провадження її правонаступником може відбуватися як при відкритому виконавчому провадженні, так і при відсутності виконавчого провадження, тобто може бути проведена на будь-якій стадії процесу. Без заміни сторони виконавчого провадження правонаступник позбавлений процесуальної можливості ставити питання про відкриття виконавчого провадження та вчиняти інші дії згідно із Законом України «Про виконавче провадження». Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє зобов`язальних правовідносин сторін. Зміна кредитора у зобов`язанні шляхом відступлення права вимоги із зазначенням у договорі обсягу зобов`язання, яке передається на стадії виконання судового рішення, не обмежує цивільних прав учасників спірних правовідносин. За таких обставин, звернення правонаступника кредитора із заявою про надання йому статусу стягувача відповідає змісту статей 512, 514 ЦК України та статті 15 Закону України «Про виконавче провадження».
 
Наведене узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду                 від 09 грудня 2019 року у справі № 2-3627/09 (провадження                                                    № 61-16520сво18).
 
Посилання заявника на те, що судами, при ухваленні оскаржуваних судових рішень, не було враховано правових висновків Великої Палати Верховного Суду від 03 листопада 2020 року у справі № 916/617/17 є безпідставними, оскільки висновок у вказаній справі стосувався інших фактичних обставин справи (заміна боржника (померлої фізичної особи) у виконавчому провадженні правонаступником), які не є тотожними з цією справою.
 
Інші наведені у касаційній скарзі доводи були предметом дослідження у суді апеляційної інстанції із наданням відповідної правової оцінки, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд касаційної інстанції.
 
Відповідно до абзацу 2 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Згідно із частиною четвертою статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
 
Частиною шостою статті 394 ЦПК України визначено, що ухвала про відмову у відкритті касаційного провадження повинна містити мотиви, з яких суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.
 
З огляду на зміст оскаржуваних судових рішень та касаційної скарги, вона є необґрунтованою, правильне застосовування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності судових рішень, зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками судів щодо їх оцінки, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.
 
Керуючись частиною четвертою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
УХВАЛИВ:
 
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , яка подана його представником - адвокатом Гуменюком Олександром Володимировичем, на ухвалу Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 26 листопада 2020 року та постанову Житомирського апеляційного суду від 03 лютого 2021 року у справі за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Амбрелла» про заміну сторони виконавчого провадження у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.
 
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявникові.
 
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                                         Р. А. Лідовець

                                                                                                                      І. А. Воробйова

Ю. В. Черняк