ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

14 січня 2021 року 	м. Дніпро	справа № 340/1917/20	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого - судді  Юрко І.В. (доповідач), суддів:  Білак С.В., Чабаненко С.В., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Державної судової адміністрації України на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 22 вересня 2020 року в адміністративній справі №340/1917/20 (головуючий суддя першої інстанції Пасічник Ю.П.) за позовом ОСОБА_1 до Кропивницького апеляційного суду (третя особа - Державна судова адміністрація України) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-, -

В С Т А Н О В И В :
Позивач 06.06.2020 року(згідно штампу на поштовому конверті) звернувся до Кіровоградського окружного адміністративного суду з позовом до Кропивницького апеляційного суду (третя особа - Державна судова адміністраці України), в якому просив:
- визнати протиправним та скасувати наказ голови Кропивницького апеляційного суду №10 від 29.04.2020 року в частині п.1, а саме обмеження нарахування та виплати суддівської винагороди за квітень 2020 року, починаючи із 18 квітни 2020 року, який був застосований до нього із застуванням обмеження нарахування у сумі 47320 грн.;
- зобов`язати Кропивницький апеляційний суд провести нарахування та виплату йому суддівської винагороди на підставі частин 2, 3  статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», виходячи з базового розміру посадового окладу судді 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року становить 115610 грн. та щомісячної доплати за вислугу років у розмірі 70% посадового окладу, як такому, стаж роботи якого становить понад 30 років, з урахуванням утримання з цих сум передбачених законом податків та обов`язкових платежів при їх виплаті на період з 18 квітня 2020 року до завершення місяця, в якому відміняється карантин, установлений Кабінетом Міністрів України з урахуванням раніше виплачених сум;
- допустити до негайного виконання рішення суду в частині стягнення суддівської винагороди за один місяць.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач працює суддею Кропивницького апеляційного суду. За період з 01 січня 2020 року по 17 квітня 2020 року, йому була нарахована суддівська винагорода, для визначення розміру якої використовувався порядок, передбачений  статтею 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», а саме: посадовий оклад виходячи з 50 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 115610 грн. та щомісячну доплату за вислугу років у розмірі 70% посадового окладу (стаж роботи більше 30 років). Проте, з 18 квітня 2020 року він не отримав суддівську винагороду в розмірі, встановленому  Законом України «Про судоустрій і статус суддів», оскільки введено обмеження, що передбачені Законом №552-ІХ на період з 18 квітня 2020 року до завершення місяця, в якому відміняється карантин, встановлений Кабінетом Міністрів України. Наказом голови Кропивницького апеляційного суду від 29.04.2020 року №10 вирішено при виплаті суддівської винагороди за квітень 2020 року, обмеження, що передбачені Законом №552-ІХ, застосовувати до частини суддівської винагороди, починаючи з 18 квітня 2020 року, пропорційно до кількості відпрацьованих у місяці робочих днів/годин, виходячи з фактично відпрацьованого часу з розрахунку тарифної ставки (посадового окладу та інших надбавок і доплат). Позивач вважає вказаний наказ протиправним та вважає, що його право на суддівську винагороду в розмірі встановленому у  статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»,  обмежено протиправно.

Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 22 вересня 2020 року позовні вимоги задоволено частково. 
Визнано протиправним та скасовано пункт 1 наказу голови Кропивницького апеляційного суду №10 від 29 квітня 2020 року «Про оплату праці» стосовно судді Кропивницького апеляційного суду ОСОБА_1 .
Зобов`язано Кропивницький апеляційний суд нарахувати та виплатити судді Кропивницького апеляційного суду ОСОБА_1 суддівську винагороду (враховуючи раніше виплачені суми, з урахуванням податків і зборів) за період з 18 квітня 2020 року до 28 серпня 2020 року, без застосування обмеження, встановленого  статтею 29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» від 14.11.2019 рік №294-IX.
В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Державна судова адміністрація України подала апеляційну скаргу, в якій просила рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
В обгрунтування апеляційної скарги зазначено, що оскаржене рішення безпосередньо впливає на права, свободи, інтереси та (або) обов`язки ДСА як головного розпорядника бюджетних коштів щодо фінансового забезпечення Кропивницького апеляційного суду. На думку апелянта, з 18.04.2020 року відповідач не мав правових підстав для нарахування та виплати суддівської винагороди поза межами видатків державного бюджету та без застосування обмежень, встановлених Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» в редакції Закону №553-ІХ, а дія частин першої, третьої статті 29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» втратила чинність 28.08.2020 року. Відповідно, саме з 28.08.2020 року виплата суддівської винагороди здійснюється судом в повному обсязі відповідно до статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів». Рішення Конституційного Суду України від 28.08.2020 року №10-р/2020 на спірні правовідносини з 18.04.2020 року по 28.08.2020 року не впливає. Посилання суду першої інстанції на неконституційність Закону №553-ІХ не можуть бути підставою для визнання дій відповідача протиправними. При ухваленні рішення судом першої інстанції не враховано положення бюджетного законодавства, особливості нормативного регулювання порядку фінансового забезпечення судів.
Позивач та відповідач відзиви на апеляційну скаргу не подали.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю.
Від учасників справи клопотань про розгляд справи в суді апеляційної інстанції за їх участю не надходило, а тому в суді апеляційної інстанції справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів в порядку письмового провадження, про що сторони повідомлені належним чином. 
Відповідно до частин першої та другої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Колегія суддів, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, зазначає наступне. 
Судом першої інстанції встановлено, що позивач ОСОБА_1 . Указом Президента України №476/2005 від 16.03.2005 року призначений строком на п`ять років на посаду судді Кіровоградського районного суду Кіровоградської області.
Наказом голови Апеляційного суду Кіровоградської області №72-ЗП від 31.01.2011 року «Про обрання безстроково суддею апеляційного суду Кіровоградської області ОСОБА_1 » - з 01 квітня 2011 року зарахований суддею до штату Апеляційного суду Кіровоградської області на підставі Постанови Верховної Ради України від 17.02.2011 року №3049-УІ.
Наказом в.о. голови Кропивницького апеляційного суду з 01.10.2018 року позивача переведено на посаду судді Кропивницького апеляційного суду.
Наказом голови Кропивницького апеляційного суду №32-к від 22 серпня 2019 року відповідно до  ст.135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»  з 01 вересня 2019 року позивачеві встановлено щомісячну доплату за вислугу років у розмірі 70% посадового окладу, як такому, що має стаж роботи більше 30 років
Пунктом 1 Наказу Кропивницького апеляційного суду від 29.04.2020 року №10 «Про оплату праці» визначено, що при виплаті суддівської винагороди за квітень 2020 року, обмеження, що передбачені  Законом №553-ІХ, застосувати до частини суддівської винагороди, починаючи з 18 квітня 2020 року, пропорційно до кількості відпрацьованих у місяці робочих днів/годин, виходячи з фактично відпрацьованого часу з розрахунку тарифної ставки (посадового окладу та інших надбавок і доплат).
Не погодившись з вказаним наказом, позивач оскаржив його до суду.

Судом першої інстанції зазначено, що будь-які обмеження судової винагороди не можуть бути застосовані до позивача іншими нормативно-правовими актами, окрім  Закону України «Про судоустрій і статус суддів». Суд першої інстанції вважав, що при нарахуванні та виплаті суддівської винагороди відповідач мав керуватися виключно  Законом України «Про судоустрій та статус суддів», а застосування вимог  статті 29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік»  прямо суперечить  статті 130 Конституції України. 
Крім того, суд першої інстанції зауважив, що рішенням Конституційного Суду України від 28 серпня 2020 року №10-/2020 у справі №1-14/2020 (230/20) було визнано такими, що не відповідають  Конституції України  (є неконституційними), положення:
- частин першої, третьої  статті 29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» від 14 листопада 2019 року №294-ІХ  зі змінами;
- абзацу дев`ятого пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» від 13 квітня 2020 року №553-ІХ.
Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що нараховуючи та виплачуючи позивачу суддівську винагороду із застуванням обмеження її розміру, суб`єкт владних повноважень діяв з порушенням  статті 130 Конституції України,  статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», що призвело до порушення прав позивача та гарантій незалежності судді, відтак, порушене право позивача належить поновленню шляхом зобов`язання відповідача провести нарахування та виплату суддівської винагороди позивача на підставі частини 2, 3  статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»  з 18 квітня 2020 року по 28 серпня 2020 року, оскільки після винесення рішення Конституційним Судом України від 28 серпня 2020 року №10-/2020 у справі №1-14/2020 (230/20) взагалі припинено спір щодо застосування  Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» від 13 квітня 2020 року № 553-IX, яким доповнено статтею 29.
Судом першої інстанції зауважено, що судовим рішенням може бути лише відновлено порушене право позивача, без жодних застережень щодо майбутніх правовідносин, оскільки судове рішення не може стосуватись періодів та правовідносин, які можуть виникнути в майбутньому та не може містити застережень чи умов, як «до завершення карантину».

Здійснюючи апеляційний перегляд справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд визнає помилковим висновок суду першої інстанції про задоволення позову.
Апеляційним судом встановлено, що пунктом першим оскаржуваного наказу голови  Кропивницького апеляційного суду  №10 від 29.04.2020 року «Про оплату праці суддів» наказано при виплаті суддівської винагороди за квітень 2020 року, обмеження, що передбачені  Законом №553-IX, застосовувати до частини суддівської винагороди, починаючи з 18 квітня 2020 року, пропорційно до кількості відпрацьованих у місяців робочих днів/годин, виходячи з фактично відпрацьованого часу з розрахунку тарифної ставки (посадового окладу та інших надбавок і доплат).
Наказ голови Кропивницького апеляційного суду мотивовано набранням чинності 18 квітня 2020 року Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» від 13.04.2020 року №553-IX, яким передбачено у квітні 2020 року та на період до завершення місяця, в якому відміняється карантин, установлений Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, обмеження при нарахуванні суддівської винагороди (у розмірі, що не перевищує 10 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої на 1 січня 2020 року), статтею 58 Конституції України, статтею 51 Бюджетного кодексу України, положеннями Закону України «Про судоустрій і статус суддів».
Відповідно до довідки від 04.06.2020 року №07-21/138/2020 суддівська винагорода судді Кропивницького апеляційного суду ОСОБА_1 за квітень-травень 2020 року обмежувалася згідно з частинами 1 та 3  статті 29 Закону України «Про Державний бюджет на 2020 рік»  у редакції  Закону України №553-IX, а саме: у квітні 2020 року  на суму 56878,14 грн., у травні 2020 року - на суму 117873,95 грн. (а.с. 19).
Погоджуючись з висновками суду першої інстанції стосовно того, що розмір суддівської винагороди встановлюються виключно  Законом України «Про судоустрій та статус суддів»  і станом на  час виникнення спірних відносин до зазначеного  Закону  будь-які зміни, що регулюють  питання суддівської винагороди щодо обмеження її розміру, не вносились, апеляційний суд зазначає, що судом першої інстанції неповно з`ясовані обставини, що мають значення для справи, та, як наслідок, не надана правова оцінка змісту спірних правовідносин.
Судом першої інстанції залишено поза увагою, що  позовні вимоги стосуються,  в першу чергу,  протиправності  наказу голови суду  в частині обмеження  нарахування та виплати  суддівської винагороди.
Вимога щодо зобов`язання  відповідача провести нарахування  та виплату суддівської  винагороди у розмірі, встановленому Законом України «Про судоустрій і статус суддів», є похідною вимогою  і має вирішуватися при умові  задоволення першої вимоги та скасування наказу.
Суд першої інстанції, скасовуючи наказ голови суду, не зазначив  підстав,  які вказують  на протиправність  наказу голови суду станом на час  його  прийняття.
Так, предметом позову є наказ голови Кропивницького апеляційного суду №10 від 29.04.2020 року, в якому із посиланням на статтю 51 Бюджетного кодексу України передбачено виплату суддівської винагороди у розмірі, встановленому Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» від 13.04.2020 року №553-IX.
Частиною другою статті 19 Конституції України проголошено, що  органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені  Конституцією  та законами України.
Організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд, визначає Закон України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 року № 1402-VIII (далі по тексту - Закону №1402).
Статтею 29 Закону №1402 визначені повноваження голови апеляційного суду, відповідно до частини першої якої голова апеляційного суду:
1) представляє суд як орган державної влади у зносинах з іншими органами державної влади, органами місцевого самоврядування, фізичними та юридичними особами;
2) визначає адміністративні повноваження заступників голови апеляційного суду;
3) контролює ефективність діяльності апарату суду, погоджує призначення на посади керівника апарату суду, заступника керівника апарату суду, вносить подання про застосування до керівника апарату суду, його заступника заохочення або накладення дисциплінарного стягнення відповідно до законодавства;
4) видає на підставі акта про призначення судді на посаду, переведення судді, звільнення судді з посади, а також у зв`язку з припиненням повноважень судді відповідний наказ;
5) повідомляє Вищу кваліфікаційну комісію суддів України та Державну судову адміністрацію України, а також через веб-портал судової влади про вакантні посади суддів в апеляційному суді у триденний строк з дня їх утворення;
6) забезпечує виконання рішень зборів суддів апеляційного суду;
7) організовує ведення та аналіз судової статистики, організовує вивчення та узагальнення судової практики, інформаційно-аналітичне забезпечення суддів з метою підвищення якості судочинства;
8) сприяє виконанню вимог щодо підтримання кваліфікації суддів апеляційного суду та підвищення їхнього професійного рівня;
9) здійснює повноваження слідчого судді та призначає з числа суддів апеляційного суду суддів (суддю) для здійснення таких повноважень у випадках, визначених процесуальним законом;
10) здійснює інші повноваження, визначені законом.
Тобто, голова суду, який в межах спірних правовідносин, виконує владні управлінські функції, повинен керуватися  виключно чинним законодавством України,  діяти  виключно на підставі, в порядку та у спосіб, які передбачені чинним законодавством.
На момент прийняття оскарженого  наказу обмеження розміру суддівської винагороди встановлено Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» від 13.04.2020 року №553-IX.
Відповідно, голова суду в межах виконання обов`язків по адміністративній посаді (голови суду) позбавлений повноважень надавати оцінку законності, конституційності того чи іншого закону або нормативно-правового акту, а повинен був виконувати закон.
За такого правового регулювання, яке застосував  суд першої інстанції, приймаючи рішення в цій справі,  будь-яка  посадова особа  отримує можливість  на власний розсуд  сприймати  закони та вирішувати  питання  щодо  їх застосування.
Визначення конституційності, легітимності законів або нормативно-правових актів мають  право здійснювати визначені  Конституцією  органи та відповідно до чіткої процедури, а голова суду  такими повноваженнями  не володіє.
Також судом першої інстанції не враховано приписи бюджетного законодавства при визначенні наказу голови суду як протиправного. 
Статтею 148 Закону № 1402 встановлено, що фінансування всіх судів в Україні здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України (частина перша).
Видатки кожного місцевого та апеляційного суду всіх видів та спеціалізації, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, органів суддівського самоврядування, Національної школи суддів України, Служби судової охорони та Державної судової адміністрації України визначаються у Державному бюджеті України в окремому додатку (частина шоста).
Відповідно до статті 149 Закону №1402 суди фінансуються згідно з кошторисами і щомісячними розписами видатків, затвердженими відповідно до вимог цього Закону, у межах річної суми видатків, визначених Державним бюджетом України на поточний фінансовий рік, у порядку, встановленому  Бюджетним кодексом України.
Частиною першою статті 51 Бюджетного кодексу України встановлено, що керівники бюджетних установ утримують чисельність працівників, військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, поліцейських, співробітників Служби судової охорони та здійснюють фактичні видатки на заробітну плату (грошове забезпечення), включаючи видатки на премії та інші види заохочень чи винагород, матеріальну допомогу, лише в межах бюджетних асигнувань на заробітну плату (грошове забезпечення), затверджених для бюджетних установ у кошторисах.
За приписами статті 119 Бюджетного кодексу України нецільовим використанням бюджетних коштів є їх витрачання на цілі, що не відповідають:
бюджетним призначенням, встановленим законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет);
напрямам використання бюджетних коштів, визначеним у паспорті бюджетної програми або в порядку використання бюджетних коштів (включаючи порядок та умови надання субвенцій);
бюджетним асигнуванням (розпису бюджету, кошторису, плану використання бюджетних коштів).
При цьому, Бюджетним кодексом України передбачено, що нецільове використання бюджетних  коштів, тобто витрачання  їх на цілі, що  не відповідають цільовим  призначенням, встановленим законом про державний  бюджет, має наслідком як зменшення асигнувань  на суму коштів, що витрачені не за цільовим призначенням, так й притягнення  відповідних посадових осіб до відповідальності у  порядку,  визначеному  законами України.
Таким чином, відповідач, як  розпорядник  бюджетних коштів нижчого рівня, не мав правових підстав для нарахування  та виплати  суддівської винагороди  поза межами  видатків державного бюджету  та без  застосування обмежень,  встановлених Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» від 13.04.2020 року №553-IX. 
Відповідно, відповідач не мав  об`єктивної можливості  для не  прийняття оскарженого наказу щодо обмеження  суддівської винагороди на виконання Закону №553-ІХ.
Сукупність приведених обставин вказує на відсутність в наказі № 10 голови суду ознак протиправності та, відповідно, відсутність підстав для його скасування. 
Як зазначено вище апеляційним судом, висновок суду першої інстанції стосовно того, що розмір суддівської винагороди встановлюються виключно  Законом України «Про судоустрій та статус суддів»  і станом на  час виникнення спірних відносин до зазначеного  Закону  будь-які зміни, що регулюють  питання суддівської винагороди щодо обмеження її розміру, не вносились, безперечно є правильним.
Рішенням Конституційного Суду України від 03.06.2013 року у справі №1-2/2013  констатовано, що будь-яке  зниження рівня гарантій незалежності суддів суперечить конституційній вимозі  неухильного забезпечення незалежного  правосуддя  та права людини і громадянина на захист прав і свобод  належним судом, оскільки призводить до обмеження можливостей реалізації цього конституційного  права, а отже, суперечить частині першій  статті 55 Конституції України.
Також колегія суддів повністю підтримує висновок суду першої інстанції, який погодився з доводами позивача, про незмінність приписів  Закону України «Про судоустрій та статус суддів» щодо розміру суддівської винагороди, проте в тій редакції заявлених позовних вимог, яку визначив позивач,  зауважує, що голова суду не наділений можливістю та  повноваженнями  обирати який нормативно-правовий акт застосувати, а в якості посадової особи суду може лише виконувати приписи та вимоги чинного законодавства.
Оскільки апеляційним судом не встановлено ознак протиправності наказу голови суду про виплату суддівської винагороди у розмірі відповідно до Закону №553-IX, відсутні підстави для задоволення позову в частині зобов`язання відповідача провести нарахування та виплату суддівської винагороди на підставі частини 2, 3 статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», виходячи з базового розміру посадового окладу 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого на 1 січня календарного року становить 115610 грн., та «щомісячної доплати за вислугу років в розмірі 70% посадового окладу як такій, стаж роботи якої становить понад 30 років з урахуванням утримання з цих сум передбачених законів податків та обов`язкових платежів при їх виплаті на період з 18 квітня 2020 року на період до завершення місяця, в якому відміняється карантин, установлений Кабінетом Міністрів України з урахуванням виплачених раніше сум.
Враховуючи не наведення позивачем та судом першої інстанції правових підстав для висновку про протиправність наказу голови Кропивницького апеляційного суду, а також не встановлення апеляційним судом в межах апеляційного перегляду справи таких підстав, апеляційний суд доходить висновку, що судом першої інстанції неповно з`ясовані обставини, що мають значення для справи,  що відповідно до  статті 317 КАС України  є підставою для  скасування  рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення.
Керуючись ст. ст. 6, 7, 8, 9, 242, 243, 308, 311,  315, 317, 321, 322, 325, 329, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,- 

П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу Державної судової адміністрації України на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 22 вересня 2020 року в адміністративній справі №340/1917/20 задовольнити. 
Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 22 вересня 2020 року в адміністративній справі №340/1917/20 скасувати.
В задоволенні позову ОСОБА_1 до Кропивницького апеляційного суду (третя особа - Державна судова адміністрація України) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії відмовити.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів.
Повне судове рішення складено 14 січня 2021 року.

   
Головуючий - суддя                                                                      І.В. Юрко 

                               суддя                                                                      С.В. Білак 

                               суддя                                                                      С.В. Чабаненко