Справа № 466/4007/20                                Головуючий у 1 інстанції: Федорова О.Ф. 
Провадження № 22-ц/811/3024/20                        Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В. 
Категорія: 81

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
       23 лютого 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:
                                     головуючого - судді Ніткевича А.В.,     
                                     суддів: Бойко С.М., Копняк С.М.,
                                     секретаря Юзефович Ю.І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 – ОСОБА_2 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 08 вересня 2020 року в складі судді Федорової О.Ф. у справі за заявою ОСОБА_1 про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню,-
встановила:
У липні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.
Вимоги обгрунтовував тим, що 30 червня 2020 року Шевченківський районний суд м. Львова видав судовий наказ у цивільній справі № 466/4007/20 за заявою ОСОБА_3 про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на утримання дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 1/3 частини від заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, на кожну дитину, до досягнення дитиною повноліття, вважає виданий судовий наказ таким, що не підлягає виконанню.
Звертає увагу, що 02 листопада 2012 року між ним та стягувачем укладено шлюб, від вказаного шлюбу мають дітей, шлюб не розірвано, а подружжя проживає однією сім`ю, разом із дітьми за адресою АДРЕСА_1 та веде спільне господарство.
Твердження стягувача про те що боржник перестав вести спільне господарство, часто не ночує вдома, перестав матеріально підтримувати свою свою сім`ю, є необґрунтованим та спростовується долученими до заяви чеками із супермаркетів про придбання товарів на потреби сім`ї, тобто він повністю забезпечує всім необхідним сім`ю. Крім цього, бере активну участь у фізичному розвитку дітей.
Оскільки проживає разом однією сім`єю із стягувачем, ведуть спільне господарство, матеріально забезпечує сім`ю, вважає, що у нього відсутній обов`язок сплачувати аліменти на користь дітей з якими він проживає і матеріально їх забезпечує. Просив заяву задовольнити.
Оскаржуваною ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 08 вересня 2020 року у задоволенні заяви боржника ОСОБА_1 про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню – відмовлено.
Ухвалу суду оскаржив боржник ОСОБА_1 , вважає її незаконною, оскільки така постановлена при неповно з`ясованих обставинах, що мають значення для справи, порушенням норм матеріального та процесуального права.
В апеляційній скарзі покликається на те, що не погоджується із судовим наказом про стягнення з нього аліментів, оскільки шлюб між подружжям не розірвано, сторони проживають однією сім`єю та ведуть спільне господарство, ОСОБА_3 не працює, оскільки зайнята доглядом та вихованням дітей, тому він сім`ю повністю забезпечує всіх необхідним.
При цьому, до своєї заяви про видачу судового наказу ОСОБА_3 не надала суду жодних документів чи доказів, на яких ґрунтується відповідна вимога.
Також зазначає, що проживають в однокімнатній квартирі площею 29,3 кв.м., тому не можуть фізично вести домашнє господарство окремо.
Вважає, що усі твердження заявника є необґрунтованими, безпідставними та зводяться лише до її особистої думки.
Покликаючись на норми процесуального права, вважає, що склалася виключна правова ситуація за якої не можливо скасувати судовий наказ про стягнення аліментів.
Просить скасувати ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 08 вересня 2020 рокута задовольнити заяву  ОСОБА_1  про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.
Учасники справи заявник ОСОБА_1 та заінтересована особа ОСОБА_3 , будучи повідомленими належним чином про час та місце розгляду справи, в судове засідання не прибули, не повідомили суд про причину неявки.
На переконання колегії суддів, матеріалів справи достатньо для розгляду справи по суті, а тому вважає за можливе, відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, розглядати справу за відсутності осіб, що не з`явилися. 
За відсутності всіх осіб, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу технічними засобами не здійснюється.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення виходячи із такого.
Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно із статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Постановляючи оскаржувану ухвалу та відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_1 про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, суд першої інстанції виходив з того, що до підстав для невиконання рішення суду (визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню), відносяться випадки, коли немає матеріальної передумови для виконання рішення, тобто об`єктивно відсутній обов`язок боржника; або ж випадки видачі виконавчого документа, коли його не треба було видавати, тобто помилкової видачі виконавчого листа; або випадки, коли після видачі виконавчого документа був змінений зміст рішення. Однак, наведені боржником обставини не підпадають під перелічені в цивільному процесуальному законі підстави для визнання виконавчого документа (судового наказу) таким, що не підлягає виконанню.
Крім цього, суд зазначив, що право на звернення до суду із позовом чи заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів належить особі, з якою проживають діти, та є безумовним, тобто таким, що не обтяжено необхідністю існування жодної умови чи то дотримання якогось порядку, тобто, таке право є абсолютним, належить особі, з якою проживають діти та яка забезпечує умови їх проживання, при цьому не ставиться в залежність ані від розірвання шлюбу, ані від перебування в фактичних шлюбних відносинах.
Перевіряючи законність оскаржуваної ухвали, колегія суддів враховує таке.
Згідно із ч. 5 ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. У п. 9 ч. 3 ст. 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду. 
Зазначене конституційне положення відображено і у ст. 18 ЦПК України, згідно з якою судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.
Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах.
Судом встановлено, що 02.11.2012укладено шлюб між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який зареєстровано Виконкомом Княжолуцької сільської ради Долинського району, Івано-Франківської області, про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено актовий запис № 8, (а.с. 10).
На даний час сторони перебувають у шлюбі.
Від шлюбу у подружжя є діти ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 8) та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 7).
Згідно Акту від 27 травня 2020 року за адресою АДРЕСА_1 без реєстрації проживають: ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 9).
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 за цією адресою з 17.05.2013.
30 червня 2020 року Шевченківський районний суд м. Львова, з врахуванням ухвали цього ж суду про виправлення описки від 21.10.2020, видав судовий наказ у цивільній справі № 466/4007/20 за заявою ОСОБА_3 про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на утримання дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 1/3 частини від заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, на кожну дитину, до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягнення з 04.06.2020 (а.с. 1-2).
На час розгляду заяви про визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню, судовий наказ не пред`явлено до виконання.
Крім цього, з матеріалів справи вбачається, що рішенням Шевченківського районного судом м. Львова від 29.07.2020, у цивільній справі № 466/4008/20 стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на її утримання у розмірі 1 000 гривень до досягнення дитиною ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 трирічного віку (а.с. 92-93). 
У рішенні суд дійшов висновку, що ОСОБА_1 не належним чином утримує дружину ОСОБА_3 , яка знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку.
Звертаючись із заявою про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, боржник ОСОБА_1 свої доводи фактично зводить до того, що до своєї заяви про видачу судового наказу ОСОБА_3 не надала суду жодних документів чи доказів, на яких ґрунтується її вимога, подружжя проживає в однокімнатній квартирі площею 29,3 кв.м., тому фізично не може вести домашнє господарство окремо, оскільки утримує сім`ю та дітей, зокрема, у нього не може бути обов`язок по сплаті аліментів.
Цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими ЦПК України, у порядку: наказного провадження, позовного провадження (загального або спрощеного), окремого провадження (ч. 2 ст. 19 ЦПК України).
За частиною 3 статті 19 ЦПК України наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо.
Відповідно до ст. 160 ЦПК України, судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу. Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги, а також органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб. Судовий наказ підлягає виконанню за правилами, встановленими для виконання судових рішень у порядку, встановленому законом. 
Згідно із   ст. 161   ЦПК України,  судовий наказ може бути видано, крім іншого, якщо заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб.
Відповідно до ч. 3 ст. 184 СК України той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Також, у ст. 199 СК України передбачено право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів.
Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про те, що право на звернення до суду із позовом чи заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів належить особі, з якою проживають діти, та є безумовним, тобто не ставиться в залежність від розірвання шлюбу, чи перебування в фактичних шлюбних відносинах.
Зазначене, спростовує доводи апеляційної скарги у відповідній частині.
Судовий наказ є виконавчим документом (ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження»).
Виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції (ст. 431 ЦПК).
Відповідно до ст. 173 ЦПК України суд може внести виправлення до судового наказу, визнати його таким, що не підлягає виконанню, або відстрочити або розстрочити виконання судового наказу в порядку, встановленому статтями 432, 435 цього Кодексу.
Згідно із ч. 1 ст. 432 ЦПК України суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню.
Відповідно до ч. 2 ст. 432 ЦПК України, суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.
Наведені підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, поділяються на дві групи: матеріально-правові (зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання) та процесуально-правові, до яких відносяться обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі за нею виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Як встановлено судом першої інстанції, відповідно до відмітки щодо набрання чинності, судовий наказ від 30 червня 2020 року набрав законної сили 26 вересня 2020 року (а.с. 21 зворот).
Відповідно до ч. 1 ст. 170 ЦПК України боржник має право протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення копії судового наказу та доданих до неї документів подати заяву про його скасування до суду, який його видав, крім випадків видачі судового наказу відповідно до пунктів 4, 5 частини першої статті 161 цього Кодексу. Заява про скасування судового наказу може також бути подана органами та особами, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.
Відповідно до ч. 7 ст. 170 ЦПК України у разі видачі судового наказу відповідно до пункту 4 частини першої статті 161 цього Кодексу боржник має право звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів.
Як беззаперечно встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, з позовом про зменшення розміру аліментів ОСОБА_1 не звертався.
В свою чергу, колегія суддів виходить із того, що у поданій до суду першої інстанції заяві про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, а в подальшому і в поданій апеляційній скарзі, боржник ОСОБА_7 фактично не погоджується із судовим наказом від 30 червня 2020 року, посилаючись на неправильне, на його думку, застосування місцевим судом норм матеріального та порушення норм процесуального права, допущених при видачі судового наказу.
Натомість, колегія суддів звертає увагу, що наказне провадження є одним із видів проваджень цивільного судочинства, у якому без розгляду справи по суті на підставі безспірних вимог та доказів, поданих заявником, видається судовий наказ, згідно з яким з боржника стягуються грошові кошти.
При цьому, одними з характерних ознак наказного провадження є: спрощеність, оскільки має місце «урізана» цивільна процесуальна форма; на нього не поширюються принципи гласності, усності, безпосередності, змагальності; відсутність стадійності цивільного процесу; судовий наказ видається за відсутності сторін, та документарна – видача судового наказу здійснюється лише на підставі безспірних письмових доказів, поданих заявником,
Враховуючи наведене, колегія суддів приходить переконання, що суд першої інстанції повно та всебічно дослідив доводи заявника щодо підстав для визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню, висновки суду відповідають обставинам справи, які встановлені відповідно до вимог процесуального закону, при цьому доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з висновком суду першої інстанції щодо обставин справи, які були належно оцінені та досліджені судом.
Таким чином, оцінивши наявні по справі докази в їх сукупності, суд першої інстанції прийшов аргументованого висновку про відмову у задоволенні заяви про визнання виконавчого докмуенту таким, що не підлягає виконанню.
Що стосується доводів апеляційної скарги про те, що, на думку ОСОБА_7 , слідуючи нормам процесуального закону, склалася виключна правова ситуація за якої не можливо скасувати судовий наказ про стягнення аліментів, колегія суддів звертає увагу на те, що відповідно до ч. 1 ст. 423 ЦПК України рішення, постанова або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами. 
Частиною 8 цієї ст. 170 ЦПК України передбачено можливість перегляду судового наказу за нововиявленими обставинами у порядку, встановленому главою 3 розділу V цього Кодексу, у разі видачі судового наказу відповідно до пунктів 4 і 5 частини першої статті 161 цього Кодексу. 
Про таке зазначено і у п. 2 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 4 «Про застосування цивільного процесуального законодавства при перегляді судових рішень у зв`язку з нововиявленими обставинами».
Згідно із ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права
Керуючись ст.ст. 258, 259, 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 381, 382, 383 ЦПК України, колегія суддів, -
постановила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – ОСОБА_2 - залишити без задоволення. 
Ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 08 вересня 2020 року- залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.
Повний текст постанови складений 23 лютого 2021 року.

Головуючий:                                                        А.В. Ніткевич 

Судді:                                                                С.М. Бойко
       
С.М. Копняк