КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
                                   
справа № 755/10160/20                                              Головуючий у 1 інстанції: Арапіна Н.Є.
провадження №22-ц/824/4043/2021                                     Головуючий суддя: Олійник В.І.
 
ПОСТАНОВА
Іменем України
 
01 березня 2021 року                                                                                              м. Київ
 
Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:
Головуючого судді: Олійника В.І., 
суддів: Кулікової С.В., Желепи О.В.,
розглянувши у письмовому провадженні справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 03 грудня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,-
 
в с т а н о в и в :
 
У липні 2020 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зазначеним позовом, який обгрунтовував тим, що він є власником автомобіля марки «Nissan Micra» (державний номерний знак   НОМЕР_1 . 
Вказував, що 15 квітня 2020 року ОСОБА_1 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, вчинив домашнє насильство відносно доньки позивача та здійснив умисне пошкодження належного позивачу транспортного засобу, а саме, повибивав вікна автомобіля. 
Крім того, 15 квітня 2020 року інспектором поліції винесено терміновий заборонний припис серії АА №005836 строком на 10 діб відносно відповідача у зв`язку з вчиненням домашнього насильства шляхом зобов`язання залишити місце проживання (перебування) постраждалої особи та заборони на вхід та перебування в місці проживання (перебування) постраждалої особи. 
Зазначав, що згідно звіту про оцінку колісного транспортного засобу №02-07/05 від 07 травня 2020 року вартість відновлювального ремонту колісного транспортного засобу марки «Nissan Micra» (державний номер НОМЕР_1 ) становить у розмірі 33 598 грн. 80 коп., у зв`язку з чим просив стягнути з відповідача на користь позивача матеріальну шкоду у розмірі 33 598 грн. 80 коп., моральну шкоду у розмірі 15 000 грн., матеріальні збитки, які складаються з витрат на оплату вартості експертного дослідження у розмірі 2 000 грн. та витрати по сплаті судового збору.
Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 03 грудня 2020 року позов задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 у відшкодування матеріальної шкоди 30 600 грн.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 моральну шкоду у розмірі 5 000 грн.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2  матеріальні збитки, що складаються з витрат на оплату вартості експертного дослідження у розмірі 2 000 грн. 
В решті позовних вимог відмовлено. Здійснено розподіл судових витрат.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 з підстав порушення судом норм матеріального і процесуального права ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового про відмову у задоволенні заяви.
Скаргу обґрунтовував тим, що задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення матеріальних збитків на користь позивача в розмірі 30 600 грн. суд верувався матеріалами справи та поясненнями свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , з чим не можна погодитись, оскільки свідки не можуть підтвердити розмір збитків і доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, Суд повинен з`ясувати чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру. Також стороною  позивача не було надано жодного доказу на підтвердження факту його душевних страждань та зміну його звичного способу життя, а тому рішення суду про відшкодування моральної шкоди в розмірі 5000 грн. є суб'єктивним та не співвмірним і прийняте на його думку без достатніх правових підстав. 
У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги в повному обсязі.
Зазначає, що не погоджується з доводами апеляційної скарги, вважає скаргу  необґрунтованою та такою, що не відповідає обставинам справи.
Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до ст. 264 ЦПК України судове рішення має відповідати в тому числі на такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.
Згідно з  ч.ч.1, 2 ст. 367 ЦПК України  суд апеляційної  інстанції переглядає  справу за  наявними в ній і  додатково поданими  доказами та  перевіряє законність  і обґрунтованість  рішення суду  першої інстанції  в межах доводів та  вимог апеляційної  скарги.  Суд апеляційної  інстанції досліджує  докази,  що стосуються  фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. 
Згідно з ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Крім того, практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій  публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява №8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01). 
Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. В одній із зазначених справ заявник не надав переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого судового розгляду після обміну письмовими заявами необхідно було провести також усні слухання. Зрештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.
Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також надав сторонам строк для подачі відзиву. 
Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.
Бажання сторони у справі викласти під час публічних слухань свої аргументи, які висловлені нею в письмових та додаткових поясненнях, не зумовлюють необхідність призначення до розгляду справи з викликом її учасників. (ухвала Великої Палати Верховного Суду у справі №668/13907/13-ц)
За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав. 
Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції виходив з того, що неправомірними діями відповідач заподіяв позивачу матеріальні збитки у загальному розмірі 30 600 грн., що підтверджується матеріалами справи та поясненнями свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . Крім того, суд зазначав, що діями відповідача спричинені позивачу моральні страждання, які пов`язані з пошкодженням транспортного засобу.
Ухвалене судом рішення зазначеним вимогам відповідає.
Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
За ч.2 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Згідно з ч.ч.1, 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
За п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Встановлено, що ОСОБА_2 є власником автомобіля марки «Nissan Micra», державний номерний знак НОМЕР_1 (а.с.5).
15 квітня 2020 року інспектором поліції винесено терміновий заборонний припис серії АА №005836 строком на 10 діб відносно ОСОБА_1 у зв`язку з вчиненням домашнього насильства шляхом зобов`язання залишити місце проживання (перебування) постраждалої особи та заборони на вхід та перебування в місці проживання (перебування) постраждалої особи (а.с.15).
Згідно звіту про оцінку колісного транспортного засобу №02-07/05 від 07 травня 2020 року вартість відновлювального ремонту колісного транспортного засобу марки «Nissan Micra» (державний номер НОМЕР_1 ) становить у розмірі 33 598 грн. 80 коп. (а.с.17-43).
Встановлено, що постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 03 серпня 2020 року відповідача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП (а.с.73, 74).
Як вбачається з листа Дніпровського управління поліції Головного управління Національної поліції у місті Києві від 13 серпня 2020 року, позивача повідомлено, що управлінням поліції прийнято рішення згідно Закону України «Про звернення громадян» по матеріалах справи за заявою ОСОБА_2 з приводу пошкодження скла автомобіля «Nissan Micra» (державний номер НОМЕР_1 ) зятем ОСОБА_1 (а.с.75).
Встановлено, що оскільки позивач просив стягнути з відповідача матеріальну шкоду, завдану внаслідок пошкодження його автомобіля, у розмірі 33 598 грн. 80 коп., то між сторонами виникли правовідносини щодо відшкодування збитків у позадоговірних зобов`язаннях.
Предметом доказування є вчинення відповідачем певних дій, які призвели до заподіяння позивачу матеріальної шкоди.
Підставою для задоволення позовних вимог позивачем зазначено, що відповідач здійснив умисне пошкодження належного йому автомобіля, а саме металевим предметом повибивав вікна.
На підтвердження розміру відновлювального ремонту позивач надав суду рахунок-фактуру №12 від 14 травня 2020 року на суму 3 180 грн. (а.с.109), акт виконаних робіт №12 від 14 травня 2020 року на суму 3 180 грн. (а.с.110), накладну №16 від 09 травня 2020 року на суму 27 420 грн. (а.с. 111), рахунок-фактуру №11 від 05 травня 2020 року на суму 27420 грн. (а.с.112), квитанцію до прибуткового касового ордеру №6 від 06 травня 2020 року на суму 5000 грн. (а.с.128), квитанцію до прибуткового касового ордеру №7 від 07 травня 2020 року на суму 5000 грн. (а.с.128), квитанцію до прибуткового касового ордеру №8 від 08 травня 2020 року на суму 5000 грн. (а.с.128), квитанцію до прибуткового касового ордеру №9 від 09 травня 2020 року на суму 2 420 грн. (а.с.128), квитанцію до прибуткового касового ордеру №4 від 05 травня 2020 року на суму 5000 грн. (а.с.129), квитанцію до прибуткового касового ордеру №5 від 05 травня 2020 року на суму 5000 грн. (а.с.129), квитанцію до прибуткового касового ордеру №4 від 05 травня 2020 року на суму 5000 грн. (а.с.141).
Відповідно до п.4 ст.129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно зі ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Для відшкодування шкоди за правилами ст.1166 ЦК України необхідно довести такі факти: а) неправомірність поведінки особи. Неправомірною можна вважати будь-яку поведінку, внаслідок якої завдано шкоду, якщо завдавач шкоди не був уповноважений на такі дії; б) наявність шкоди. Під шкодою слід розуміти, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки ст.22 ЦК України); 
в) причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою є обов`язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди; г) вина завдавача шкоди, за виключенням випадків, коли в силу прямої вказівки закону обов`язок відшкодування завданої шкоди покладається на відповідальну особу незалежно від вини.
Частина 2 цієї статті встановлює презумпцію вини завдавача шкоди, що означає, що особа, яка завдала шкоду, буде вважатися винною, якщо вона сама не доведе відсутність своєї вини (у зв`язку із наявністю вини іншої особи або у зв`язку із дією об`єктивних обставин).
Відповідно до частини 2 ст. 1166 ЦК України особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдана не з її вини.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, неправомірними діями відповідач заподіяв матеріальні збитки позивачу у загальному розмірі 30 600 грн., що підтверджується матеріалами справи та поясненнями свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .  
Колегія суддів на підставі зібраних матеріалів справи та добутих доказів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про задоволення позовних вимог про відшкодування матеріальної шкоди частково у розмірі 30 600 грн. 
Також позивачем заявлені вимоги про відшкодування моральної шкоди, яку ним оцінено у 15 000 грн. 
Суд вірно виходив з вимог ст.1167 ЦК України, яка визначає підстави покладання обов`язку по відшкодуванню такої шкоди та обставини, які мають враховуватися при визначенні розміру відшкодування.
Статтею 23 ЦК України передбачено підстави моральної шкоди. 
Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Моральна шкода, зокрема, полягає у фізичному болі і стражданнях, що особа зазнала в зв`язку з каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, що фізична особа зазнала в зв`язку з протиправною поведінкою у відношенні його; у душевних стражданнях, що фізична особа зазнала в зв`язку з ушкодженням чи знищенням майна; у приниженні честі, достоїнства, а також ділової репутації. Моральна шкода стягується незалежно від стягнення майнової шкоди.
Відповідно до пункту 3 постанови №4 Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику по справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» йдеться про порушення нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні відносин з оточуючими людьми, настання інших негативних наслідків. Потерпілий вважається таким, який зазнав моральну шкоду, якщо він перетерпів душевні страждання у виді негативних змін душевно-психологічного функціонування організму чи фізичні страждання у виді негативних змін біологічного функціонування організму.
Згідно з роз`ясненнями в п.5 цієї постанови обов`язковому з`ясуванню при вирішенні справ про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою та протиправними діяннями її заподіювача та вина останнього в її заподіянні.
За п.7 зазначеної постанови заподіяна моральна шкода відшкодовується тій фізичній чи юридичній особі, права якої були безпосередньо порушені протиправними діями (бездіяльністю) інших осіб.
З врахуванням роз`яснень, що містяться у п.9 зазначеної постанови, суд визначає розмір відшкодування моральної шкоди, виходячи з характеру й обсягу фізичних, душевних і психічних страждань, що випробував позивач у зв`язку з пошкодженням автомобіля та необхідністю проведення ремонту, тяжкості вимушених змін у життєвих і виробничих стосунках, часу та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, інших обставин, виходячи з принципів розумності, виваженості і справедливості.
Виходячи з наведеного, суд першої інстанції вірно вважав, що діями відповідача позивачу спричинені моральні страждання, які пов`язані з пошкодженням транспортного засобу та при визначенні розміру відшкодування керувався встановленими законом принципами виваженості та розумності і вірно визначив у відшкодування моральної шкоди суму у розмірі 5 000 грн. 
Крім того, позивач просив стягнути з відповідача матеріальні збитки, які складаються з витрат на оплату вартості експертного дослідження у розмірі 2000 грн., що підтверджується договором № 01-29/04 від 29 квітня 2020 року, укладеним між позивачем та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_5 та товарним чеком №02-07/05 від 07 травня 2020 року на суму 2 000 грн. 
За ч.1 ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.
Як вбачається з п.1 ч.2 ст.22 ЦК України збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).
Колегія суддів вважає, що суд дійшов вірного висновку про задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача матеріальних збитків, які складаються з витрат на оплату вартості експертного дослідження у розмірі 2000 грн.
З огляду на вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції обґрунтовано прийнято рішення про задоволення позовних вимог частково і стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 у відшкодування матеріальної шкоди 30 600 грн., моральної шкоди  у розмірі 5000 грн. та 2000 грн. витрат на оплату вартості експертного дослідження.
Згідно зі ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.
Таким чином, доводи апеляційної скарги про порушення судом норм матеріального і процесуального права безпідставні, спростовуються матеріалами справи та висновками суду, викладеними в рішенні.  
Інших доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції чи доводили б порушення ним норм цивільного або цивільно-процесуального законодавства, апеляційна скарга не містить.
Обґрунтовуючи судове рішення, колегія суддів приймає до уваги вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в  рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п.2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.  
Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги та враховуючи, що обставини справи судом встановлені відповідно до наданих пояснень сторін та письмових доказів, що містяться в матеріалах справи, колегія суддів приходить до висновку, що рішення постановлене з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін. 
 
На підставі викладеного та керуючись ст.ст.263, 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд, -
    п о с т а н о в и в :
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 03 грудня 2020 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених у ч.3 ст.389 ЦПК України.

Головуючий:  

Судді: