УКРАЇНА
ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
                                                                               Справа № 682/1562/20
Провадження № 22-ц/4820/335/21
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

17 лютого 2021 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі
 
колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
Талалай О. І. (суддя-доповідач), Корніюк А. П., П`єнти І. В.,
секретар судового засідання Гриньова А. М.,
з участю: відповідачки ОСОБА_1 і її представника ОСОБА_2 ,
позивачки ОСОБА_3 і її представника ОСОБА_4 

розглянув у відкритому судовому засіданні у режимі відеоконференції цивільну справу № 682/1562/20 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 26 листопада 2020 року (суддя Шевчук В. В., повне судове рішення складено 02 грудня 2020 року) у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , в інтересах якого діє законний представник ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , Берездівської сільської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Орган опіки та піклування Славутської районної державної адміністрації, про позбавлення права користування житловим приміщенням.
Заслухавши доповідача, пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, суд 

у с т а н о в и в :
У липні 2020 року ОСОБА_3 , звертаючись у суд із вказаним позовом, зазначала, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом вона є власником житлового будинку АДРЕСА_1 . За життя попереднього власника ОСОБА_7 у будинку були зареєстровані і проживали ОСОБА_1 , ОСОБА_6 і їхні діти. Після його смерті відносини з відповідачами погіршились. З 01 липня 2016 року ОСОБА_1 і ОСОБА_6 з дітьми проживають за іншою адресою. Відповідачі не є членами її сім`ї і після набуття права власності на будинок не бажає, щоб вони були зареєстровані на спірній житловій площі. Вважає, що вони втратили право користування будинком, оскільки права членів сім`ї колишнього власника є похідними від права власника. 
Тому позивачка з посиланням на статті 317, 319, 406 ЦК України просила визнати ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , ОСОБА_8 і ОСОБА_5 такими, що втратили право користування житловим приміщенням – житловим будинком АДРЕСА_1 .
Рішенням Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 26 листопада 2020 року позов задоволено частково. Визнано ОСОБА_1 і ОСОБА_6 такими, що втратили право користування житловим приміщенням – житловим будинком за адресою АДРЕСА_1 . У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про судовий збір.
ОСОБА_1 , не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, в апеляційній скарзі просить його скасувати та закрити провадження у справі на підставі пункту 3 частини 1 статті 255 ЦПК України, оскільки рішенням Славутського міськрайонного суду від 02 квітня 2018 року, яке набрало законної сили 12 червня 2018 року, у справі № 682/2878/17 спір між тими ж сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав уже вирішений.
У засіданні апеляційного суду ОСОБА_1 і її представник апеляційну скаргу підтримали. ОСОБА_3 і її представник визнали апеляційну скаргу необґрунтованою у повному обсязі. 
Інші учасники судового процесу не з`явилися, про розгляд справи повідомлені належним чином.
Апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.
Відповідно до пунктів 3 і 4 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. 
Суд першої інстанції правильно установив, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 29 жовтня 2013 року ОСОБА_3 є власником житлового будинку з належними надвірними будівлями по АДРЕСА_1 (а.с. 5).
Право власності на нерухоме майно зареєстровано у встановленому законом порядку. 
Згідно з довідкою Берездівської сільської ради від 12 червня 2020 року № 172 ОСОБА_1 , ОСОБА_6 і ОСОБА_5 , зареєстровані за адресою АДРЕСА_1 , але з 01 липня 2016 року проживають у будинку по АДРЕСА_2 (а.с. 11).
ОСОБА_8 у добровільному порядку знялася з реєстрації.
Відповідно до висновку органу опіки та піклування Славутської районної державної адміністрації Хмельницької області від 26 листопада 2020 року № 02-37-2678/2020 визнано за недоцільне вважати такими, що втратили право користування житловим будинком АДРЕСА_1 неповнолітню ОСОБА_8 і малолітнього ОСОБА_5 (а.с. 76).
Наведені обставини підтверджуються матеріалами справи.
Задовольняючи позов, суд виходив з того, що ОСОБА_1 , ОСОБА_6 не є членами сім`ї позивачки і не мають законних підстав для проживання у належному їй на праві власності житловому будинку.
Відмову у позові про позбавлення права користування житловим приміщенням неповнолітнього ОСОБА_5 суд мотивував тим, що останній не має іншого житла і задоволення позову призведе до порушення прав дитини.
Такий висновок суду не відповідає обставинам справи і вимогам закону.
За змістом частини 1 статті 317 і частини 1 статті 319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Відповідно до частин 1 і 2 статті 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.
Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Частиною 2 статті 406 ЦК України передбачено, що сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення.
Рішенням Славутського міськрайонного суду від 02 квітня 2018 року, яке набрало законної сили 12 червня 2018 року, у справі № 682/2878/17 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 у своїх інтересах та інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_8 і ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , Берездівської сільської ради Славутського району, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору Орган опіки та піклування Славутської районної державної адміністрації та виконавчого комітету Берездівської сільської ради, про позбавлення права користування житловим приміщенням установлено, що відповідно до погосподарських книг дворогосподарство № НОМЕР_1 по АДРЕСА_1 належало до суспільної групи колгоспний двір.
Відповідачка ОСОБА_1 (до одруження ОСОБА_9 ) є донькою спадкодавця ОСОБА_7 .
Згідно з відомостями погосподарських книг Великоправутинської сільської ради ОСОБА_3 і ОСОБА_7 з 1981 року перебували у фактичних шлюбних відносинах та проживали у домогосподарстві АДРЕСА_3 батьків позивачки ОСОБА_10 і ОСОБА_11 . З ними проживала донька ОСОБА_7 ОСОБА_12 .
Відповідно до погосподарської книги № 6 Великоправутинської сільської ради за 1986-1990 роки з 18.05.1988 ОСОБА_7 (голова), ОСОБА_3 (дружина), ОСОБА_12 (дочка) вибули з господарства № НОМЕР_2 і прибули у дворогосподарство № НОМЕР_1 по АДРЕСА_1 , яке належало до суспільної групи колгоспний двір.
За даними погосподарської книги № 8(2) Великоправутинської сільської ради за 1991-1995 роки станом на 15 квітня 1991 року членами цього домогосподарства були ОСОБА_7 (голова), ОСОБА_3 (дружина), ОСОБА_12 (дочка).
З 1992 року у цьому будинку став проживати ОСОБА_6 (зять, чоловік ОСОБА_12 ), народилися і проживали діти відповідачки.
22.01.2008 ОСОБА_7 і ОСОБА_3 зареєстрували шлюб.
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 помер.
29.10.2013 позивачка отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом, за яким вона набула у власність у порядку спадкування після смерті ОСОБА_7 житловий будинок з надвірними будівлями по АДРЕСА_1 .
З часу смерті ОСОБА_7 до 01.07.2016 відповідачі разом з дітьми продовжували проживати у будинку. Вони були членами сім`ї спадкодавця, а після його смерті членами сім`ї позивачки як нового власника будинку.
01.07.2016 ОСОБА_3 виставила особисті речі та меблі відповідачів з будинку і на її вимогу вони звільнили будинок. Позивачка також змінила замки на вхідних дверях і категорично заперечує проти вселення відповідачів.
З цього часу ОСОБА_1 , ОСОБА_6 з дітьми були зареєстровані, але не проживали на спірній житловій площі. Фактично винаймають житло, проживають у будинку по АДРЕСА_2 , власником якого є ОСОБА_13 . 
Відповідачка ОСОБА_1 станом на 15 квітня 1991 року була членом цього колгоспного двору поряд з іншими членами колгоспного двору (позивачкою і своїм батьком).
Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (частина 4 статті 82 ЦПК України).
Згідно зі статтею 120 ЦК УРСР 1963 року майно колгоспного двору належить його членам на праві спільної сумісної власності.
Розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних (частина 2 статті 123 ЦК УРСР 1963 року).
Відповідно до пункту 6 постанови Пленуму Верховного суду України від 22.12.1995 № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права власності» право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, які до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні.
У зв`язку із наведеними встановленими судовим рішенням обставинами підстав для припинення права відповідачів разом із дітьми на користування жиловим приміщенням на підставі частини 2 статті 406 ЦК України немає. 
Суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що ОСОБА_1 і ОСОБА_6 не є членами сім`ї позивачки і не мають законних підстав для проживання у належному їй на праві власності житловому будинку, а їхнє право користування чужим майном підлягає припиненню на вимогу власника цього майна.
З огляду на викладене апеляційну скаргу потрібно частково задовольнити, рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у позові.
Доводи апеляційної скарги про необхідність закриття провадження у справі не заслуговують на увагу, оскільки підстави позовів є різними.
Документально підтверджені судові витрати ОСОБА_1 у сумі 4261,30 грн (судовий збір за подання апеляційної скарги 1261,30 грн + витрати на професійну правничу допомогу 3000 грн) згідно з частинами 1 і 2 статті 141 ЦПК України підлягають стягненню з ОСОБА_3 .

Керуючись статтями 374, 376, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково. 
 
Рішення Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 26 листопада 2020 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.
 
У позові ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , в інтересах якого діє законний представник ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , Берездівської сільської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Орган опіки та піклування Славутської районної державної адміністрації, про позбавлення права користування житловим приміщенням відмовити.
Стягнути з ОСОБА_3 (місце проживання АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_1 (місце проживання АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 ) судові витрати у сумі 4261,30 грн (чотири тисячі двісті шістдесят одна грн 30 коп.).
 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Повне судове рішення складено 19 лютого 2021 року.

Суддя-доповідач О. І. Талалай 

Судді А. П. Корніюк

І. В. П`єнта