ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2021 року 
м. Київ
справа № 814/784/16
адміністративне провадження № К/9901/32159/18
Верховний Суд  у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
головуючого судді Бучик А.Ю.,
суддів Мороз Л.Л., Рибачука А.І.,
розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Миколаївській області на постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 09 червня 2016 року (суддя Желєзний І.В.) та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від               13 грудня 2016 року (колегія суддів: Бітов А.І., Милосердний М.М., Ступакова І.Г.) у справі за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Миколаївській області про визнання неправомірним та скасування рішення та наказу,-
В С Т А Н О В И В:
У квітні 2016 року Фізична особа-підприємець (далі ФОП) ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до управління Державної архітектурно-будівельної інспекції (далі УДАБІ) у Миколаївській області про: визнання неправомірним та скасування рішення від 07 квітня 2016 року за №33 "Про скасування декларації про початок виконання будівельних робіт", яким було скасовано реєстрацію декларації про початок виконання будівельних робіт від 13 березня 2015 року №МК 082150720442 (далі -  Декларація) на об`єкт: "Логістичний центр з автостоянкою в м. Миколаєві по            вул. Потьомкінській ріг вул. 1 Слобідської" (далі - об`єкт будівництва), замовник -       ФОП ОСОБА_1 ; визнання неправомірним та скасування Наказу від 07 квітня      2016 року №44 "Про скасування декларації про початок виконання будівельних робіт".
Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач посилався на відсутність правових підстав для скасування реєстрації вищевказаної Декларації, так як ним було дотримано всі вимоги чинного законодавтва.
Постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 09 червня       2016 року, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 13 грудня 2016 року, позов задоволено.
Не погодившись з указаними судовими рішеннями, відповідач подав касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить їх скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.
Касаційну скаргу обґрунтовано тим, що судами не надано належної правової оцінки тому факту, що для позивача встановлена необхідність обов`язкового отримання технічних умов з газопостачання, однак позивач таку вимогу Закону не виконав, що і стало підставою для винесення спірних рішень.
Заперечень на вказану касаційну скаргу не надходило.
Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 21 березня 2017 року відкрито касаційне провадження за вказаною скаргою.
Справу передано до Верховного Суду.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Як установлено судами попередніх інстанцій, ФОП ОСОБА_1 до УДАБІ у Миколаївській області було подано 2 примірники декларації про початок виконання будівельних робіт на об`єкт: "Логістичний центр з автостоянкою в м. Миколаєві по вул. Потьомкінській ріг вул. 1 Слобідської".
Управлінням було перевірено повноту даних у поданій Декларації та зареєстровано її за №082150720442 від 13 березня 2015 року.
В подальшому, у відповідача виникла необхідність витребування інформації щодо проектної документації стосовно технічних умов від ПАТ «Миколаївгаз».
07.04.2016 Управління отримало відповідь, з якої убачалось, що ПАТ «Миколаївгаз» технічні умови на вказаний вище об`єкт будівництва не видавались.
За результатами проведення позапланової перевірки 04.05.2016 було виявлено, що будівельні роботи передбачають перенесення інженерних мереж газопостачання у зв`язку з тим, що об`єкт розташований безпосередньо над такими мережами.
Установлені порушення і стали підставою для прийняття спірних рішень.
Позивач, вважаючи, що відповідач прийняв рішення з порушенням вимог Закону, звернувся до суду за захистом свого порушеного права.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, з висновками якого погодилась колегія суддів апеляційного суду, виходив з того, що відповідач, який є суб`єктом владних повноважень, не довів свою позицію щодо правомірності прийнятих ними вищевказаних актів індивідуальної дії.
Дослідивши спірні правовідносини, суд касаційної інстанції зазначає таке.
Частиною другою  статті 19 Конституції України  передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені  Конституцією  та законами України.
Згідно з преамбулою до Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" від 17.02.2011 № 3038-VІ  (далі - Закон № 3038-VІ), цей Закон встановлює правові та організаційні основи містобудівної діяльності і спрямований на забезпечення сталого розвитку територій з урахуванням державних, громадських та приватних інтересів.
Відповідно до ч. 2 ст. 39-1 Закону № 3038-VІ у разі виявлення інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю факту подання недостовірних даних, наведених у надісланому повідомленні чи зареєстрованій декларації, які є підставою вважати об`єкт самочинним будівництвом, зокрема якщо він збудований або будується на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту або будівельного паспорта, реєстрація такого повідомлення або декларації підлягає скасуванню інспекцією     державного архітектурно-будівельного контролю у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.  Про скасування повідомлення або декларації замовник письмово повідомляється протягом трьох робочих днів з дня скасування.
Проектування та будівництво об`єктів здійснюється власниками або користувачами земельних ділянок у такому порядку: 1) отримання замовником або проектувальником вихідних даних; 2) розроблення проектної документації та проведення у випадках, передбачених статтею 31 цього Закону, її експертизи;             3) затвердження проектної документації; 4) виконання підготовчих та будівельних робіт; 5) прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів; 6) реєстрація права власності на об`єкт містобудування. (ч. 5 ст. 26 Закону № 3038-VІ).
Таким чином, отримання вихідних даних на проектування (містобудівних умов та обмежень, технічних умов, завдання на проектування) є документами, які передують розробленню проекту документації та враховуються при розробленні проектної документації на будівництво об`єктів (ст. ст. 29, 30, 31 Закону).
Разом з цим, проектна документація розробляється відповідно до Порядку розроблення проектної документації на будівництво об`єктів, затвердженого Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 16 травня 2011 року за №45.
Проте, як вірно вказано судами попередніх інстанцій, спірні рішення не містять встановлених фактів щодо порушення приписів вищевказаного Порядку розроблення проектної документації на будівництво об`єктів.
Так, відповідно до положень ст. 30 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" технічні умови - комплекс умов та вимог до інженерного забезпечення об`єкта будівництва, які повинні відповідати його розрахунковим параметрам, зокрема щодо водо-, тепло-, енерго- і газопостачання, каналізації, радіофікації, зовнішнього освітлення, відведення зливових вод, телефонізації, телекомунікації, диспетчеризації, пожежної та техногенної безпеки. Технічні умови повинні відповідати законодавству, містити достовірну інформацію та обґрунтовані вимоги до об`єктів будівництва, а також відповідати намірам заявника щодо забудови земельної ділянки.
При цьому, згідно п.1.3. Порядку доступу та приєднання до Єдиної газотранспортної системи України, затвердженого     Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики від 19.04.2012р. за №420  (втратила чинність на підставі Постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 2494 від 30.09.2015) технічні умови - документ, що визначає комплекс умов і вимог до інженерного забезпечення приєднання та підключення об`єкта системи газопостачання (газоспоживання) замовника до газових мереж і містить вихідні дані для проектування зовнішнього та/або внутрішнього газопостачання.
Так, судами установлено, що об`єкт будівництва "Логістичний центр з автостоянкою в м. Миколаєві по вул. Потьомкінській ріг вул. 1 Слобідської" за проектом не забезпечується газопостачанням, що, в свою чергу, виключає необхідність отримання технічних умов ПАТ "Миколаївгаз", а тому відсутність технічних умов, у вказаному випадку, не впливає на порядок затвердження проекту будівництва.
Необхідність виконання робіт з перенесення існуючої мережі газопостачання, яка проходить по земельній ділянці наданої позивачу для забудови, була передбачена у проектній документації на будівництво об`єкту. 
При цьому, відповідні роботи з реконструкції зовнішньої газової мережі виконуються за окремо розробленим проектом та на підставі отриманих для цього технічних умов.
Таким чином, неотримання позивачем технічних умов з газопостачання на перенесення існуючих інженерних комунікацій не може вважатись порушенням приписів ст.ст. 30, 31 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", оскільки проектом на будівництво взагалі не передбачено підключення об`єкта до мережі газопостачання.
Також судами встановлено, що інформація, яка вказана у Декларації повністю відповідає наявним в матеріалах справи: договору оренди землі від 23 лютого      2015    року №10844; витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 25 лютого 2015 року №8864137; містобудівним умовам та обмеженням забудови земельної ділянки видані управлінням містобудування та архітектури ВК Миколаївської МР №11/15-595 від 18 лютого     2015 року; проектній документації об`єкту будівництва "Логістичний центр з автостоянкою в м. Миколаєві по вул. Потьомкінській ріг вул. 1 Слобідської"; договору на здійснення технічного нагляду за будівництвом від 18 лютого 2015 року укладеного з ФОП     ОСОБА_2 ; договору про виконання послуг у сфері архітектури №8 від 18 лютого 2015 року, укладеного з ОСОБА_3 ; наказу №15 від 03 лютого 2015 року "Про призначення ГАП"; Наказу №16 від 03 лютого 2015 року "Про призначення відповідального за авторський нагляд"; кваліфікаційним сертифікатом серія АА№000963 від     12     грудня     2012 року; Наказу від 23 лютого 2015  року №54 "Про затвердження проектної документації" ФОП ОСОБА_1 ; договору  про виконання проектних робіт №02-15 від 03 лютого  2015 року, укладеним з ФОП ОСОБА_3 .
З огляду на викладене, суд не убачає підстав вважати, що позивач навів недостовірні дані у Декларації на час її реєстрації.
Так, положення ч. 2 ст. 39-1 Закону № 3038-VІ застосовуються, зокрема, у разі встановлення факту подання недостовірних даних наведених у Декларації, що є підставою вважати об`єкт самочинним будівництвом.
За відсутні фактів порушення законодавчо закріплених норм щодо дозвільної документації на будівництво об`єкту: "Логістичний центр з автостоянкою в                   м. Миколаєві по вул. Потьомкінській ріг вул. 1 Слобідської", з урахуванням того, що відповідні роботи з реконструкції зовнішньої газової мережі виконуються за окремо розробленим проектом та на підставі отриманих для цього технічних умов, відповідач дійшов помилкових висновків про наявність порушень законодавства з боку позивача.
За таких обставин, Верховний Суд вважає, що суди попередніх інстанцій обґрунтовано дійшли висновку щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог.
Не дають підстав для скасування рішень судів попередніх інстанцій також інші, зазначені у касаційній скарзі, аргументи відповідача, позаяк вони не применшують і не змінюють основних правових висновків та мотивів судів.
Суд також звертає увагу на те, що здійснюючи судочинство Європейський суд з прав людини в рішенні від 18 липня 2006 р. у справі "Проніна проти України" зазначив, що за змістом пункту 1 статті 6 Конвенції суди зобов`язані обґрунтувати свої рішення, проте це не може сприйматись як вимога давати детальну відповідь на кожен довод. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру ухвалюваного рішення (CASE OF Svetlana Vladimirovna PRONINA against Ukraine (Application no. 63566/00)).
Відповідно до частини першої  статті 350 КАС України  (в редакції до набрання чинності змінами, внесеними  Законом України від 15.01.2020 № 460-IX) суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.
Оскільки колегія суддів залишає в силі рішення судів попередніх інстанцій, то відповідно до ст. 139 КАС України, судові витрати не підлягають новому розподілу.
Керуючись ст.ст. 345, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, -
П О С Т А Н О В И В:
Касаційну скаргу Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Миколаївській області залишити без задоволення.
Постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 09 червня           2016 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 13 грудня 2016 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий                    А. Ю. Бучик

Судді:                    Л. Л. Мороз

                    А. І. Рибачук