Справа № 158/391/20 	Головуючий у 1 інстанції: Корецька В. В. 	
Провадження № 22-ц/802/37/21  Категорія: 39 	  Доповідач: Осіпук В. В.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
       
22 січня 2021 року                                                  місто Луцьк
               
Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді Осіпука В. В., 
суддів - Матвійчук Л. В., Федонюк С. Ю.,
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_1 на рішення Ківерцівського районного суду Волинської області від 12 жовтня 2020 року, 
                                        В С Т А Н О В И В:
У лютому 2020 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулося в суд із зазначеними позовом. 
Покликалось на ті обставини, що 18 березня 2014 року між банком та ОСОБА_1 , шляхом підписання анкети-заяви було укладено кредитний договір № б/н, за умовами якого остання отримала 24000 грн кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, зі сплатою за користування кредитом процентів у розмірі, зазначеному у Тарифах, що діють на дату нарахування та викладені на банківському сайті https://privatbank.ua/kredity/, з розрахунку 365/360 календарних днів на рік. Згоду на те, що підписана анкета-заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку» складає між нею і Банком Договір про надання банківських послуг, відповідач посвідчила своїм підписом у анкеті-заяві. Відповідно до умов договору відповідач зобов`язувалася погашати кредит, нараховані відсотки за користування кредитом, заборгованість по перевитраті платіжного ліміту, оплачувати комісії на умовах, передбачених договором.
У зв`язку з невиконанням позичальником зобов`язань, з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості, станом на 09 січня 2020 року утворилася заборгованість у розмірі 46079 грн 74 коп., яка складається із: заборгованості за простроченим тілом кредиту - 30925 грн. 78 коп., заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочений кредит - 4980 грн 19 коп., нарахованої пені - 7503 грн 13 коп., штрафу (фіксована частина) 500 грн., штрафу (відсоткова складова) 2170 грн 46 коп., яку банк просив стягнути з відповідача ОСОБА_1 на його користь.
Рішенням Ківерцівського районного суду Волинської області від 12 жовтня 2020 року позов АТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» 30925 грн 78 коп. заборгованості за кредитом № б/н від 18 березня 2014 року. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції та вважаючи його незаконним і необґрунтованим, відповідач ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, у якій посилаючись на неповне з`ясування обставин, які мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просила оскаржуване рішення в частині задоволених позовних вимог скасувати, та ухвалити в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.
У відзиві, поданому на апеляційну скаргу, представник позивача, вважаючи скаргу безпідставною, а оскаржуване рішення законним, просив залишити його без змін.
Рішення суду першої інстанції в частині відмови банку у стягненні на його користь заборгованості за відсотками згідно ст. 625 ЦК України, нарахованої пені, штрафів ніким не оскаржується, а тому в апеляційному порідку не переглядається.
Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.
Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з таких підстав.
Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову банку, суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами судового спору існують кредитні зобов`язання, на виконання яких позикодавець - банк перерахував на картковий рахунок позичальника - відповідача по справі грошові кошти у сумі встановленого кредитного ліміту - 24000 грн, які відповідач ОСОБА_1 тривалий час використовувала для проведення різноманітних банківських операцій та здійснення платежів, однак у встановлений строк не повернула, а тому з неї на користь банку підлягає стягненню заборгованість за тілом кредиту у розмірі 30925 грн 78 коп. 
Такий висновок суду є правильний.
Згідно зі ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Частиною 1 ст. 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.
Згідно із частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Встановлено, що 18 березня 2014 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № б/н у спосіб підписання анкети-заяви позичальника, за яким остання отримала кредит у розмірі 24000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, яку їй видав банк.
В анкеті-заяві зазначено, що відповідач згодна з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між нею та банком договір про надання банківських послуг, а також, що вона ознайомилася та погодилася з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді.
До кредитного договору банк додав непідписаний відповідачем ОСОБА_1 . Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті https://privatbank.ua/terms/.
Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором станом на 09 січня 2020 року становить - 46079 грн 74 коп., і складається: із заборгованості за простроченим тілом кредиту -  30925 грн 78 коп.; заборгованості  за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України - 4980 грн 19 коп.; нарахованої пені - 7503 грн 13 коп.; штрафу (фіксована частина) 500 грн.; штрафу (відсоткова складова) 2170 грн 46 коп. (а.с. 5-11).
З наявної в матеріалах справи наданої позивачем виписки по основній кредитній картці, яку отримала ОСОБА_1 , підписавши анкету - заяву про надання банківських послуг, вбачається, що за період з 01 березня 2014 року по 18 травня 2020 року позивач систематично знімала надані банком кредитні кошти для придбання різноманітних товарів і оплати наданих послуг, та неодноразово поповнювала рахунок грошовими коштами.
Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України).
За ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України).
Встановлені обставини справи свідчать про те, що відповідач ОСОБА_1 отримала і тривалий час використовувала кредитні кошти, заборгованість за тілом кредиту належними та допустимими доказами не спростувала, свого розрахунку, який би свідчив про відсутність вказаної заборгованості, суду не надала, тому, на думку колегії суддів, висновок суду першої інстанції про задоволення пред`явленого банком позову в частині стягнення з відповідача ОСОБА_1 заборгованості за тілом кредиту у розмірі 30925 грн 78 коп. цілком відповідає наведеним вище нормам матеріального права та зібраним доказам, яким суд дав вірну правову оцінку.
Доводи апеляційної скарги відповідача про те, що нею сплачено банку на погашення заборгованості 195644 грн 92 коп. апеляційним судом до уваги не приймаються, оскільки як вбачається з матеріалів справи, вказані кошти є сумою обороту грошових коштів на картковому рахунку і свідчать лише про тривале користування позивачем кредитними коштами.
Таким чином, наведені відповідачем ОСОБА_1 в апеляційній скарзі доводи не спростовують вірних висновків суду першої інстанції та не містять підстав для скасування оскаржуваного нею рішення, а є власним суб`єктивним тлумаченням норм матеріального права та обставин справи, яким суд дав зазначену вище правову оцінку.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі наведеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права. Підстави для його зміни чи скасування відсутні.
Керуючись статтями 367, 374, 375, 382, 383 ЦПК України, апеляційний суд, 
                                          У Х В А Л И В  :
Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Ківерцівського районного суду Волинської області від 12 жовтня 2020 року в справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості залишити без змін. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини третьої статті 389 ЦПК України.

Головуючий 

Судді

Виготовлено з автоматизованої системи документообігу суду.

Постанова набрала законної сили 22 січня 2021 року

Помічник судді                                                              М. А. Шпарага

Дата засвідчення копії 25 січня 2021 року