ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 березня 2021 р. 	Справа № 631/298/20	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Русанової В.Б.,
Суддів: Спаскіна О.А. ,  Жигилія С.П. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 30.11.2020 року (головуючий суддя І інстанції: Єгупенко В.В.) по справі № 631/298/20
за позовом       ОСОБА_1  
до    Головного управління Національної поліції в Харківській області ,    Начальника СРПП Нововодолазького ВП Первомайського ВП ГУНП в Харківській області майора поліції Глуздія Сергія Володимировича  
про визнання бездіяльності незаконною,
ВСТАНОВИВ:
Позивач, ОСОБА_1 , звернулась до суду з позовом, в якому просила: визнати незаконною бездіяльність відповідача щодо не притягнення майора поліції ОСОБА_2 до відповідальності за внесення недостовірних відомостей до офіційних документів.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 30.11.2020 відмовлено у задоволенні позовних вимог.
Позивач, не погодившись із судовим рішенням подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.
В обґрунтування вимог посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин справи, що призвело до неправомірного висновку. 
Зазначає, що судом першої інстанції не надано належної оцінки обставинам справи, а саме вчинення незаконних дій майором поліції ОСОБА_2 при прийнятті постанови від 04.11.2018 та складанню протоколу від 05.10.2019.
Відповідачами надано відзив, в якому просили залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
На підставі п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України справа розглянута в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами. 
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено апеляційним судом, що 04.11.2018 начальником СРПП Нововодолазького ВП Первомайського ВП ГУНП в Харківській області майором поліції Глуздієм С.В. винесено постанову серії ДПО18 № 445569 від 04.11.2018 про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, за скоєння адміністративного правопорушення, яке передбачене ч. 1      ст. 126 КУпАП  у вигляді штрафу у розмірі 425,00 грн.
ОСОБА_1 оскаржила до суду вказану постанову, за наслідками розгляду якої, рішенням Нововодолазького районного суду від 15.03.2019 (справа №631/1291/18) задоволено позов ОСОБА_1 . Скасовано постанову начальника СРПП Нововодолазького ВП Первомайського ВП ГУНП в Харківській області майора поліції Глуздія С.В. серії ДПО 18 № 445569 від 04.11.2018 року, про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 по справі про адміністративне правопорушення  у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, за ч. 1  ст.126 КУпАП. Провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 за ч.1    ст.126 КУпАП    закрито (а.с. 13-19). 
Вказане рішення набрало законної сили 26.03.2019.
27.01.2020 представником позивача Шевченко Г.М. направлено на адресу ГУНП в Харківській області адвокатський запит з вимогою надати інформацію про протокол серії БД № 01675103 від 05.10.2019 та притягнути  начальника СРПП Нововодолазького ВП Первомайського ВП ГУНП в Харківській області майора поліції ОСОБА_2 до відповідальності за внесення недостовірних відомостей до офіційних документів (а.с. 10). 
31.01.2020 відповідач листом повідомив представника позивача, що протокол серії БД № 01675103 від 05.10.2019 у журналі обліку не значиться. Крім того, співробітниками поліції Первомайського відділення поліції матеріали про адміністративне правопорушення за період 2018-2019 рр. відносно позивача не складались (а.с. 62).
Не погоджуючись з бездіяльністю відповідача щодо не притягнення майора поліції ОСОБА_2 до відповідальності, позивач звернулась за захистом своїх прав до суду.
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції  виходив з того, що доказів внесення недостовірних відомостей до офіційних документів відповідачем судом не встановлено, а тому права позивача в спірних правовідносинах не порушені.
Надаючи оцінку встановленим обставинам справи, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.
Згідно ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (ч.1 ст.2 КАС України).
Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України   “Про Національну поліцію”  Національна поліція України - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.
Відповідно до ст. 2 Закону України “Про національну поліцію” завданнями поліції є надання поліцейських послуг у сферах: забезпечення публічної безпеки і порядку; охорони прав і свобод людини, а також інтересів суспільства і держави; протидії злочинності; надання в межах, визначених законом, послуг з допомоги особам, які з особистих, економічних, соціальних причин або внаслідок надзвичайних ситуацій потребують такої допомоги.
За приписами ст. 7 Закону України “Про національну поліцію” під час виконання своїх завдань поліція забезпечує дотримання прав і свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, а також міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і сприяє їх реалізації.
Відповідно до ст. 8 Закону України “Про національну поліцію” поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України. Поліцейському заборонено виконувати злочинні чи явно незаконні розпорядження та накази. Накази, розпорядження та доручення вищих органів, керівників, посадових та службових осіб, службова, політична, економічна або інша доцільність не можуть бути підставою для порушення поліцейським Конституції та законів України.
Згідно ст. 23 Закону України “Про національну поліцію” поліція відповідно до покладених на неї завдань, зокрема, здійснює превентивну та профілактичну діяльність, спрямовану на запобігання вчиненню правопорушень; виявляє причини та умови, що сприяють вчиненню кримінальних та адміністративних правопорушень, вживає у межах своєї компетенції заходів для їх усунення; вживає заходів з метою виявлення кримінальних, адміністративних правопорушень; припиняє виявлені кримінальні та адміністративні правопорушення; здійснює своєчасне реагування на заяви та повідомлення про кримінальні, адміністративні правопорушення або події; вживає заходів для забезпечення публічної безпеки і порядку на вулицях, площах, у парках, скверах, на стадіонах, вокзалах, в аеропортах, морських та річкових портах, інших публічних місцях; здійснює оперативно-розшукову діяльність відповідно до закону.
Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України “Про Національну поліцію” під час виконання своїх завдань     поліція забезпечує дотримання     прав і свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, а також міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і сприяє їх реалізації.
Згідно з п. 8 ч. 1 ст. 23 Закону України “Про Національну поліцію” поліція відповідно до покладених на неї завдань: у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.
Згідно зі ст. 19 Закону України “Про Національну поліцію” у разі вчинення     протиправних діянь поліцейські несуть     кримінальну, адміністративну, цивільно-правову, матеріальну та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону. Підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.
Згідно  із ст. 18 Закону України "Про звернення громадян", громадянин, який звернувся із заявою чи скаргою до органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, засобів масової інформації, посадових осіб, має право: особисто викласти аргументи особі, що перевіряла заяву чи скаргу, та брати участь у перевірці поданої скарги чи заяви; знайомитися з матеріалами перевірки; подавати додаткові матеріали або наполягати на їх запиті органом, який розглядає заяву чи скаргу; бути присутнім при розгляді заяви чи скарги; користуватися послугами адвоката або представника трудового колективу, організації, яка здійснює правозахисну функцію, оформивши це уповноваження у встановленому законом порядку; одержати письмову відповідь про результати розгляду заяви чи скарги; висловлювати усно або письмово вимогу щодо дотримання таємниці розгляду заяви чи скарги; вимагати відшкодування збитків, якщо вони стали результатом порушень встановленого порядку розгляду звернень.
Відповідно до ст. 19 Закону України "Про звернення громадян", органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об`єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов`язані: об`єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги;  на прохання громадянина запрошувати його на засідання відповідного органу, що розглядає його заяву чи скаргу.
Судом встановлено, що майором поліції Глуздій С.В. 04.11.2018 складено відносно позивачки постанову про накладення адміністративного стягнення, яка в подальшому скасована судовим рішенням Нововодолазького районного суду від 15.03.2019 у справі № 631/1291/18.
Протокол про адміністративне правопорушення відносно позивача не складався згідно листа Управління превентивної діяльності ГУНП в Харківській області від 31.01.2020 (а.с. 62).
Окремої ухвали суду, якою б під час розгляду справи було виявлено порушення закону відповідачем та направлення її для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону, судом не приймалось.
Також, на звернення позивача від 24.01.2020 щодо надання інформації по протоколу, складеному відносно неї, відповідачем надано відповідь від 31.01.2020, в якій повідомлено, що протокол відносно позивача не складався. 
Із врахуванням вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку, що звернення позивача  розглянуто відповідачем у повному обсязі та  відповідно до вимог чинного законодавства.
Щодо доводів апеляційної скарги про протиправну бездіяльність відповідача щодо не притягнення співробітника поліції до відповідальності за внесення недостовірних відомостей колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до приписів Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи №R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом 11 березня 1980 р. на 316-й нараді, відповідно до якої під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
Таким чином, дискреція - це елемент управлінської діяльності. Вона пов`язана з владними повноваженнями і їх носіями - органами державної влади та місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами. Дискрецію не можна ототожнювати тільки з формалізованими повноваженнями - вона характеризується відсутністю однозначного нормативного регулювання дій суб`єкта.
На законодавчому рівні поняття "дискреційні повноваження" суб`єкта владних повноважень відсутнє. У судовій практиці сформовано позицію щодо поняття дискреційних повноважень, під якими слід розуміти такі повноваження, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення. 
Колегія суддів зазначає, що в даному випадку питання  притягнення майора ОСОБА_2 до дисциплінарної відповідальності є за своєю правовою природою виключною компетенцією (дискреційними повноваженнями) Головного управління Національної поліції в Харківській області, а втручання в таку діяльність є формою втручання в дискреційні повноваження наведеного органу та виходить за межі завдань адміністративного судочинства.
Враховуючи вищенаведене, вірним є висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову.
Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.
Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги спростовані наведеними вище обставинами та нормативно - правовим обґрунтуванням, у зв`язку з чим підстав для скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.
Керуючись ст.ст. 311, 315, 316, 321, 325  Кодексу адміністративного судочинства України, суд, - 
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення  Харківського окружного адміністративного суду від 30.11.2020 по справі № 631/298/20 - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		В.Б. Русанова 	
Судді	   	О.А. Спаскін    С.П. Жигилій