ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
19 січня 2021 року           справа №360/2576/20 

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: судді-доповідача Казначеєва Е.Г., суддів: Геращенка І.В., Міронової Г.М., секретаря судового засідання Ашумова Т.Е., за участю представника позивача Прокопенко А.В., представника відповідача Ажипо Є.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення  Луганського окружного адміністративного суду від 20 серпня 2020 р. у справі № 360/2576/20 (головуючий І інстанції І.О. Свергун) за позовом Головного управління ДПС у Луганській області до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про  стягнення податкової заборгованості,-
                                                            ВСТАНОВИВ:
Головне управління ДПС у Луганській області (далі - позивач, ГУ ДПС) звернулось до Луганського окружного адміністративного суду  з адміністративним позовом до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (далі – відповідач,ФОП ОСОБА_1 ), в якому просило: стягнути заборгованість з орендної плати з фізичних осіб у сумі 37316,73 грн.
Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 20 серпня 2020 року адміністративний позов задоволено, а саме: стягнуто з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на користь місцевого бюджету в рахунок погашення податкового боргу з орендної плати з фізичних осіб за період з 30.07.2017 по 30.05.2020 в сумі 37316,73 грн.
Відповідач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволені позовних вимог в повному обсязі. В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що відповідач не отримував податкову вимогу від 16.01.2017 № 33-17, оскільки підпис позивача наявний в поштовому повідомленні не відповідає підпису у паспорті. Крім того, позивач не є стороною по договору оренди від 17.04.2017. В даному випадку позивач, як контролюючий орган має право вимагати погашення орендної плати з орендодавця – Новодружевської міської ради. Крім того, апелянт зазначає, що орендодавець в ході укладення додаткової угоди 10.05.2017 до договору оренди земельної ділянки від 19.04.2007 не повідомив, про зміну законодавства, а саме те, що місто  Новодружеськ Луганської області відноситься до населених пунктів де проводить АТО.
Представник позивача в судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечував.
Представник відповідача в судовому засіданні доводи апеляційної скарги підтримав.
Суд, заслухавши суддю-доповідача, сторін, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, здійснюючи апеляційний перегляд у межах доводів та вимог апеляційної скарги, відповідно до частини 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, встановила наступне.
ОСОБА_1 , проживає за адресою АДРЕСА_1 , зареєстрована як фізична особа-підприємець Лисичанською міською радою Луганської області 07.09.2004 за № 2  381  000 0000 000182, перебуває як платник податків за основним місцем обліку в ГУ ДПС у Луганській області, Лисичанське управління, ДПІ у м. Лисичанську (м. Лисичанськ) та має відкриті рахунки в банківських установах (арк. спр. 23-24, 31-32).
26 лютого 2007 р. між орендодавцем - власником землі Новодружеською міською радою, яка розташована за адресою: Луганська область, м. Новодружеськ. вул. Мира, буд. № 23 особі міського голови Гладкової Ніни Григорівни, що діє на підставі ст. 42 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" та частини 12 Перехідних положень Земельного Кодексу України, з одного боку і орендарями: ОСОБА_2 і приватними підприємцем ОСОБА_3 , які мешкають за адресою АДРЕСА_2 та ОСОБА_4 і приватним підприємцем ОСОБА_1 , які мешкають за адресою: АДРЕСА_1 . з другого боку, про нижченаведенє: Орендодавець, на підставі рішення № 67 від 28.12.2006 року надає, а орендарі приймають в строкове платне користування земельну ділянку для розміщення та експлуатації будівлі торгового комплексу та розміщення літньої площадки, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 .
В загальну сумісну оренду передається земельна ділянка загальною площею 0,1435 га, у тому числі: під капітальну одноповерхову - 0,1082 га; тимчасова (літня площадка) - 0,0074 га; під проїздами, проходами та площадками - 0,0279 га.
17 квітня 2017 року укладено додаткову угоду до договору оренди земельної ділянки відповідно до якої на підставі рішенням 17 сесії Новодружеської міської ради № 101 від 10.04.2017 року «Про поновлення договору оренди земельної ділянки» договір оренди земельної ділянки № 040740600005 від 19 квітня 2007 року вважати поновленим. Пункт 8 договору Сторони змінили та виклали в наступній редакції: Договір укладено на 5 (п`ять) років,,згідно рішення Новодружеської міської ради № 101 від 10.04.2017 року. Після закінчення строку договору орендар має переважне право с поновлення його на новий строк. У цьому разі орендар зобов`язаний не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію.
Керуючись п.12 договору оренди землі, рішенням 48 сесії Новодружеської міської ради №          460 від 13.07.2015 року «Про затвердження нормативної грошової оцінки земель м. Новодружеська, ст. 289 Податкового кодексу України п.5, п. 9, л, 11 договору змінити та викласти в такій редакції: 
-п.5. Нормативна грошова оцінка земельної ділянки з 01.01.2017 року становить:на період експлуатації - 757 734,66 гри. (сімсот п`ятдесят сім тисяч сімсот тридцять чотири гри. 66 кой.).
-п.9. Орендна плата вноситься орендарем в грошовій формі у розмірі:  на період експлуатації магазину - 44703,71 гри. (сорок чотири тисячі сімсот три грн., 71 коп.); на період експлуатації літньої площадки - 3 907,48 грн. (три тисячі дев`ятсот сім грн.. 48 коп.) за рік на р/р 33210815700052, банк ГУДКСУ у Луганській області, МФО 804013, отримувач УДКСУ у м. Лисичанську, місцевий бюджет м. Новодружеська, код платежу 18010900, ідентифікаційний код 37800278.
Додаткова угода укладена та підписана у двох примірниках, що мають однакову юридичну силу, один з яких знаходиться в Орендодавця, другий - в Орендаря.
13.02.2017 відповідач подав до контролюючого органу податкову декларацію з плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності) за 2017 рік, відповідно до якої платником самостійно визначено щомісячний платіж орендної плати за період з січня по листопад 2017 року в розмірі 1008,55 грн, в грудні 2017 року – 1008,59 грн (арк. спр. 11-12).
27.01.2018 відповідач подав до контролюючого органу податкову декларацію з плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності) за 2018 рік, відповідно до якої платником самостійно визначено щомісячний платіж орендної плати за період з січня по листопад 2018 року в розмірі 1008,55 грн, в грудні 2018 року – 1008,59 грн (арк. спр. 13-14).
20.02.2019 відповідач подав до контролюючого органу податкову декларацію з плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності) за 2019 рік, відповідно до якої платником самостійно визначено щомісячний платіж орендної плати за період з січня по листопад 2019 року в розмірі 1215,29 грн, в грудні 2019 року – 1215,35 грн (арк. спр. 15-16).
25.04.2019 відповідач подав до контролюючого органу уточнюючу податкову декларацію з плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності)  за 2019 рік, відповідно до якої платником самостійно визначено орендної плати до зменшення податкове зобов`язання за грудень 2019 року в розмірі 60,18 грн (арк. спр. 17-18).
09.01.2020 відповідач подав до контролюючого органу податкову декларацію з плати за землю(земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності)  за 2020 рік, відповідно до якої платником самостійно визначено щомісячний платіж орендної плати за період з січня по грудень 2020 року в розмірі 1210,28 грн (арк. спр. 19-20).
07.04.2020 відповідач подав до контролюючого органу уточнюючу податкову декларацію з плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності)  за 2020 рік, відповідно до якої платником самостійно визначено до зменшення податкове зобов`язання орендної плати за березень 2020 року в розмірі 1210,28 грн (арк. спр. 21-22).
Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимог, дійшов до висновку, що наявність у відповідача податкового боргу, підтвердженого наданими позивачем доказами, що обумовлює стягнення боргу. 
Суд з зазначеним висновком суду першої інстанції погоджується, з наступних підстав.
Відповідно до статті 67 Конституції України, кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.
Статтею 6 ПК України надано визначення понять «податок» та «збір». Так, податок - це обов`язковий, безумовний платіж до відповідного бюджету, що справляється з платника податку відповідно до цього Кодексу. Збором (платою, внеском) є обов`язковий платіж до відповідного бюджету, що справляється з платників податків, з умовою отримання ними спеціальної вигоди, у тому числі внаслідок вчинення на користь таких осіб державними органами, органами місцевого самоврядування, іншими уповноваженими органами та особами юридично значимих дій.
Підпунктом 14.1.39 п. 14.1 ст. 14 ПК України передбачено, що грошове зобов`язання платника податків - це сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов`язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності.
Згідно п.п. 14.1.136 п. 14.1 ст. 14 ПК України, орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності - обов`язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою.
Податковим зобов`язанням в розумінні ПК України, визначається, як сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк);  (п.п.  14.1.156  п.  14.1  ст.  ПК України).
Податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом (пп. 14.1.175 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України ).
Підпунктом 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 Податкового кодексу України, на платників податків покладений обов`язок сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.
Згідно пункту 36.1 статті 36 Податкового кодексу України, податковим обов`язком визнається обов`язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору впорядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи.
Згідно з ч.1. ст. 54 ПК України сума податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, самостійно обчислена та зазначена у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається платником податків контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом вважається узгодженою.
Положеннями п. 57.1 ст. 57 ПК України встановлено, що платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації.
Пунктом 56.11 статті 56 Податкового кодексу України встановлено, що не підлягає оскарженню грошове зобов`язання, самостійно визначене платником.
За положенням п. 288.1 - 288.5, 288.7 ст. 299 Податкового кодексу України, підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки.
Органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування, які укладають договори оренди землі, повинні до 1 лютого подавати контролюючому органу за місцезнаходженням земельної ділянки переліки орендарів, з якими укладено договори оренди землі на поточний рік, та інформувати відповідний контролюючий орган про укладення нових, внесення змін до існуючих договорів оренди землі та їх розірвання до 1 числа місяця, що настає за місяцем, у якому відбулися зазначені зміни.
Форма надання інформації затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної фінансової політики.
Договір оренди земель державної і комунальної власності укладається за типовою формою, затвердженою Кабінетом Міністрів України.
Платником орендної плати є орендар земельної ділянки.
Об`єктом оподаткування є земельна ділянка, надана в оренду.
Розмір та умови внесення орендної плати встановлюються у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем.
Розмір орендної плати встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу: не може бути меншою за розмір земельного податку: для земельних ділянок, нормативну грошову оцінку яких проведено, - у розмірі не більше 3 відсотків їх нормативної грошової оцінки, для земель загального користування - не більше 1 відсотка їх нормативної грошової оцінки, для сільськогосподарських угідь - не менше 0,3 відсотка та не більше 1 відсотка їх нормативної грошової оцінки; для земельних ділянок, нормативну грошову оцінку яких не проведено, - у розмірі не більше 5 відсотків нормативної грошової оцінки одиниці площі ріллі по Автономній Республіці Крим або по області, для сільськогосподарських угідь - не менше 0,3 відсотка та не більше 5 відсотків нормативної грошової оцінки одиниці площі ріллі по Автономній Республіці Крим або по області.
Податковий період, порядок обчислення орендної плати, строк сплати та порядок її зарахування до бюджетів застосовується відповідно до вимог статей 285-287 цього розділу.
Статтею 285 Податкового кодексу України визначено, що базовим податковим (звітним) періодом для плати за землю є календарний рік.
Базовий податковий (звітний) рік починається 1 січня і закінчується 31 грудня того ж року (для новостворених підприємств та організацій, а також у зв`язку із набуттям права власності та/або користування на нові земельні ділянки може бути меншим 12 місяців).
Відповідно до пункту 286.2 статті 286 Податкового кодексу України платники плати за землю (крім фізичних осіб) самостійно обчислюють суму плати за землю щороку станом на 1 січня і не пізніше 20 лютого поточного року подають до відповідного контролюючого органу за місцезнаходженням земельної ділянки податкову декларацію на поточний рік за формою, встановленою у порядку, передбаченому статтею 46 цього Кодексу, з розбивкою річної суми рівними частками за місяцями. Подання такої декларації звільняє від обов`язку подання щомісячних декларацій. При поданні першої декларації (фактичного початку діяльності як платника плати за землю) разом з нею подається витяг із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, а надалі такий витяг подається у разі затвердження нової нормативної грошової оцінки землі.
Платник плати за землю має право подавати щомісяця звітну податкову декларацію, що звільняє його від обов`язку подання податкової декларації не пізніше 20 лютого поточного року, протягом 20 календарних днів місяця, що настає за звітним (пункт 286.3 статті 286 Податкового кодексу України).
Пунктом 287.1 статті 287 цього Кодексу визначено, що власники землі та землекористувачі сплачують плату за землю з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою.
У разі припинення права власності або права користування земельною ділянкою плата за землю сплачується за фактичний період перебування землі у власності або користуванні у поточному році.
Облік фізичних осіб - платників податку і нарахування відповідних сум проводяться контролюючими органами за місцем знаходження земельної ділянки щороку до 1 травня (пункт 287.2 статті 287 Податкового кодексу України).
Згідно з пунктом 287.3 статті 287 Податкового кодексу України податкове зобов`язання щодо плати за землю, визначене у податковій декларації на поточний рік, сплачується рівними частками власниками та землекористувачами земельних ділянок за місцезнаходженням земельної ділянки за податковий період, який дорівнює календарному місяцю, щомісяця протягом 30 календарних днів, що настають за останнім календарним днем податкового (звітного) місяця.
Згідно з пунктом 287.4 статті 287 Податкового кодексу України податкове зобов`язання з плати за землю, визначене у податковій декларації, у тому числі за нововідведені земельні ділянки, сплачується власниками та землекористувачами земельних ділянок за місцезнаходженням земельної ділянки за податковий період, який дорівнює календарному місяцю, щомісяця протягом 30 календарних днів, що настають за останнім календарним днем податкового (звітного) місяця.
Відповідно до п.п. 59.1, 59.4, 59.5 ст. 59 Податкового кодексу України, у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.
Податкова вимога може надсилатися (вручатися) контролюючим органом за місцем обліку платника податків, в якому обліковується податковий борг платника податків.
Податкова вимога надсилається (вручається) також платникам податків, які самостійно подали податкові декларації, але не погасили суми податкових зобов`язань у встановлені цим Кодексом строки, без попереднього надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.
У разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення.
У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається).
Відповідно до п.58.3 ст.58 Податкового кодексу України, податкове повідомлення-рішення вважається належним чином врученим платнику податків (крім фізичних осіб), якщо його надіслано у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу.
Податкове повідомлення-рішення вважається надісланим (врученим) фізичній особі, якщо його вручено їй особисто чи її представникові, надіслано на адресу за місцем проживання або останнього відомого місцезнаходження фізичної особи з повідомленням про вручення або у порядку, визначеному пунктом 42.4 статті 42 цього Кодексу. У такому самому порядку надсилаються податкові вимоги та рішення про результати розгляду скарг.
За положенням п.44.1, 44.2 ст.44 Податкового кодексу України, податкові повідомлення - рішення, податкові вимоги або інші документи, адресовані контролюючим органом платнику податків, повинні бути складені у письмовій формі, відповідним чином підписані та у випадках, передбачених законодавством, завірені печаткою такого контролюючого органу.
Документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків або його законному чи уповноваженому представникові.
У зв`язку з непогашенням відповідачем самостійно визначеної у податкових декларацій суми податкових зобов`язань протягом встановленого строку, позивачем винесено податкову вимогу форми “Ф” від 16.01.2017 № 33-17, яку було вручено платнику 21.01.2017, що підтверджується поштовим повідомленням (арк. спр. 25). 
Посилання апелянта на те, що відповідач не отримував податкову вимогу від 16.01.2017 № 33-17 оскільки підпис позивача наявний у поштовому повідомленні не відповідає його підпису у паспорті, суд не приймає з огляду на те, що зазначене належним чином не підтверджується, а саме відсутній висновок експертної установи щодо невідповідності підпису, а позивачем клопотання до суду першої інстанції про проведення експертизи не заявлялось. Крім того, повідомлення про вручення податкової вимоги було надіслано на адресу місцезнаходження (проживання) позивача, яку позивач також зазначив в деклараціях. 
Податковий борг у добровільному порядку не було сплачено, що підтверджується витягом з інтегрованої картки платника податків (арк. спр. 50).
Положеннями абзацу 1 підпункту 87.1, підпункту 87.2 статті 87 Податкового кодексу України  визначено, що джерелами самостійної сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу платника податків є будь-які власні кошти, у тому числі ті, що отримані від продажу товарів (робіт, послуг), майна, випуску цінних паперів, зокрема корпоративних прав, отримані як позика (кредит), та з інших джерел, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею, а також суми надміру сплачених платежів до відповідних бюджетів. Джерелом самостійної сплати грошових зобов`язань з податку на додану вартість є суми коштів, джерела яких зазначені в абзаці першому цього пункту та обліковуються в системі електронного адміністрування податку на додану вартість. 
Відповідно до п.п. 20.1.34. п. 20.1. ст. 20 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право звертатися до суду щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг, з рахунків у банках, що обслуговують такого платника податків, на суму податкового боргу або його частини.
Законом України від 21.12.2016 № 1797-VIII “Про внесення змін до Податкового кодексу щодо покращення інвестиційного клімату в Україні” доповнено ПК України статтею 19-3 та викладено в новій редакції п.п.19.1.1 п.19.1 ст.19, якими визначено перелік функцій державний податкових інспекцій, а функції контрольно-перевірочної роботи закріплено виключно за контролюючими органами обласного та центрального рівнів.
Відповідно до пп. 20.1.19 п. 20.1 ст. 20 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право застосовувати до платників податків передбачені законом фінансові (штрафні) санкції (штрафи) за порушення податкового чи іншого законодавства, контроль за додержанням якого покладено на контролюючі органи; стягувати до бюджетів та державних цільових фондів суми грошових зобов`язань та/або податкового боргу у випадках, порядку та розмірі, встановлених цим Кодексом та іншими законами України; стягувати суми недоїмки із сплати єдиного внеску; стягувати суми простроченої заборгованості суб`єктів господарювання перед державою (Автономною Республікою Крим чи територіальною громадою міста) за кредитами (позиками), залученими державою (Автономною Республікою Крим чи територіальною громадою міста) або під державні (місцеві) гарантії, а також за кредитами із бюджету в порядку, визначеному цим Кодексом та іншими законами України.
Відповідно до підпунктів 95.1, 95.2 статті 95 Податкового кодексу України, контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі. Стягнення коштів та продаж майна платника податків провадяться не раніше ніж через 60 календарних днів з дня надіслання (вручення) такому платнику податкової вимоги.
Пунктом 95.3 статті 95 Податкового кодексу України встановлено, що стягнення коштів з рахунків платника податків у банках, обслуговуючих такого платника податків, та з рахунків платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, відкритих в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, здійснюється за рішенням суду, яке направляється до виконання контролюючим органам, у розмірі суми податкового боргу або його частини. 
Отже, обов`язковою умовою для стягнення коштів в порядку ст. 95 ПК України є наявність у платника податків заборгованості по податковим зобов`язанням.
Відповідно до матеріалів справи, відповідачем до контролюючого органу подавались декларації з плати (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності) за землю за 2017 - 2020 роки, та уточнення до них, якими відповідач самостійно визначив до сплати суму орендної плати. 
З матеріалів справи вбачається, що заборгованість становить 37316,73 грн., яка не сплачена відповідачем. Наявність зазначеної заборгованість за попередні періоди за узгодженими зобов`язаннями підтверджується обліковою карткою платника податку. 
Отже, у відповідача наявний податковий борг з орендної плати за землю юридичних осіб, правова природа виникнення яких обумовлена самостійно задекларованими сумами податкових зобов`язань, а тому суми такого зобов`язання з огляду на положення пункту 54.1 статті 54 Податкового кодексу України, слід вважати узгодженими.
Таким чином, за наявності у платника податків суми узгодженого, але не сплаченого у встановлені строки грошового зобов`язання, контролюючий орган наділений правом здійснити заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення на користь держави коштів, які перебувають у його власності. Враховуючи наявність податкового боргу у відповідача, що підтверджується розрахунком заборгованості, копіями податкових декларацій та копією корінця податкової вимоги, суд погоджується з висновком суду першої інстанцій про наявність підстав для задоволення позову.
Суд не приймає посилання апелянта, як на підставу задоволення скарги, на те, що податкове зобов`язання в податкових деклараціях було визначено на підставі рішень ради, оскільки вказані зобов`язання були самостійно задекларовані відповідачем, а отже останній не звільняється від обов`язку їх сплатити. 
Крім того, суд не приймає доводи апелянта про те, що його не попередили під час укладення договору про зміни законодавства, а саме те, що місто  Новодружеськ Луганської області відноситься до населених пунктів де проводить АТО, оскільки вказане питання стосується відносин які виникли між учасниками договору та не є предметом розгляду справи. 
Враховуючи викладене, суд дійшов до висновку, що постанова суду першої інстанції ухвалена з дотриманням норм матеріального та процесуального права, з повним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, у зв`язку з чим підстави для скасування або зміни рішення суду першої інстанції відсутні.
Статтею 316 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Суд вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому при таких обставинах апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.
Керуючись статями 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
                                                          ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення  Луганського окружного адміністративного суду від 20 серпня 2020 р. у справі № 360/2576/20 - залишити без задоволення.
Рішення Луганського окружного адміністративного суду від 20 серпня 2020 р. у справі № 360/2576/20  - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та відповідно до ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України може бути оскаржена до Верхового суду протягом тридцяти днів з дати проголошення.
Повне судове рішення складено та підписано колегією суддів 19 січня 2021 року.

Суддя-доповідач:                                                                       Е.Г.Казначеєв

Судді:                                                                                         І.В. Геращенко 

                                                                                                  Г.М. Міронова