Ухвала
Іменем України
 
25 лютого 2021 року
м. Київ
 
справа № 581/639/20
провадження № 61-2736ск21
 
Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:                                                 
Грушицького А. І. (суддя-доповідач), Висоцької В. С., Литвиненко І. В.,
 
розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Липоводолинського районного суду Сумської області від 22 жовтня 2020 року та постанову Сумського апеляційного суду від 03 лютого 2021 року в справі за скаргою ОСОБА_1 на постанову та дії головного державного виконавця Оболонського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ),
 
ВСТАНОВИВ:
 
14 серпня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із скаргою на постанову головного державного виконавця Оболонського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (далі - державний виконавець) Поліщук В. В. про звернення стягнення аліментів на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 07 квітня 2020 року у виконавчому провадженні № 55448623, у якій просив поновити строк на її оскарження, визнати неправомірною бездіяльність державного виконавця Поліщук В. В. щодо неналежного встановлення порядку стягнення аліментів та щомісячного розрахунку суми аліментів з усіх видів його заробітку (доходу) у виконавчому провадженні № 55448623, визнати протиправною та скасувати вказану постанову від 07 квітня 2020 року та зобов`язати державного виконавця Поліщук В. В. відкликати з Центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві оскаржувану постанову.
 
Доводи скарги мотивовано тим, що на виконання судового наказу Липоводолинського районного суду Сумської області від 22 листопада 2017 року про стягнення з боржника на користь стягувача аліментів на утримання дитини та постанови про відкриття виконавчого провадження від 27 грудня 2017 року з нього стягувались щомісячні платежі за місцем роботи у ТОВ «БМП Планета-Буд» у розмірі 980 грн. На початку 2018 року боржник повідомив державному виконавцю всі необхідні для визначення його доходу відомості, а виконавець встановила порядок стягнення аліментів, звернувши їх примусове стягнення лише із заробітної плати. 02 та 18 березня 2020 року стягувач звернулась із заявами про приховування боржником свого доходу у виді пенсії в разі втрати годувальника і 07 квітня 2020 року державним виконавцем Поліщук В. В. винесено оскаржувану постанову, якою звернуто стягнення аліментів на пенсію у разі втрати годувальника. У цій постанові державний виконавець встановила до стягнення удвічі більше належної до стягнення суми, що на цей час становить 50 % з кожного джерела отримання коштів. На думку боржника, оскаржувана постанова є незаконною, оскільки пенсія у разі втрати годувальника не є заробітком чи доходом, про що зроблено висновок у рішенні Конституційного Суду України від 28 квітня 2009 року № 9-рп/2009, а тому на неї не може бути звернуто стягнення. Крім того, державний виконавець неправомірно звернула стягнення на пенсію у розмірі 25 % в рахунок погашення заборгованості, починаючи з 21 листопада 2017 року, оскільки постанова не може мати зворотної дії в часі, а допущена державним виконавцем помилка на початку визначення джерел доходу, на які зверталося стягнення аліментів, не може виправлятися за рахунок осіб, яких вона стосується та має бути покладена на державу.
 
Також зазначав, що постанову державного виконавця вчасно не отримав, а дізнався про неї лише 14 липня 2020 року, після чого оскаржив її 24 липня 2020 року до адміністративного суду, 28 липня 2020 року - до начальника відділу. Відповідь на скаргу від виконавчої служби боржнику не надходила, а адміністративний суд ухвалою від 04 серпня 2020 року відмовив у відкритті провадження з огляду на те, що скарга підсудна Липоводолинському районному суду Сумської області.
 
Ухвалою Липоводолинського районного суду Сумської області від 22 жовтня 2020 року, яка залишена без змін постановою Сумського апеляційного суду від 03 лютого 2021 року, поновлено ОСОБА_1 строк оскарження постанови державного виконавця Поліщук В. В. про звернення стягнення аліментів на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 07 квітня 2020 року у виконавчому провадженні № 55448623.
Відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні його скарги.
 
Додатковою ухвалою Липоводолинського районного суду Сумської області від 29 жовтня 2020 року визнано протиправною бездіяльність державного виконавця Поліщук В. В. щодо встановлення порядку стягнення аліментів у виконавчому провадженні № 55448623.
 
Відмовлено у задоволенні скарги боржника в частині зобов`язання державного виконавця Поліщук В. В. відкликати з Центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві постанову про звернення стягнення аліментів на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 07 квітня 2020 року у виконавчому провадженні № 55448623.
 
20 лютого 2021 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на ухвалу Липоводолинського районного суду Сумської області від 22 жовтня 2020 року та постанову Сумського апеляційного суду від 03 лютого 2021 року в указаній вище справі.
 
В касаційній скарзі заявник просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції, ухвалити нове рішення про задоволення скарги.
 
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу, обґрунтовано тим, що при розгляді скарги судами неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи та неправильно застосовані норми права.
 
Перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку про необхідність відмови у відкритті касаційного провадження з таких підстав.
 
Згідно із статтею 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
 
Відповідно до статті 451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу.
 
У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).
Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.
 
Вимогами статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
 
Відповідно до статті 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень в Україні покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців), а згідно із статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
 
За змістом статті 10 Закону України «Про виконавче провадження» заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.
 
Згідно із частиною першою статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
 
Права державного виконавця визначені у частині третій статті 18 Закону України «Про виконавче провадження».
 
Із змісту наведених положень закону випливає, що метою виконавчого провадження є захист інтересів стягувачів шляхом здійснення сукупності передбачених законом заходів, спрямованих на дієве та ефективне виконання рішень суду та інших органів і посадових осіб.
 
Згідно із частинами першою, другою статті 68 Закону України «Про виконавче провадження» стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника звертається у разі відсутності в боржника коштів на рахунках у банках чи інших фінансових установах, відсутності чи недостатності майна боржника для покриття в повному обсязі належних до стягнення сум, а також у разі виконання рішень про стягнення періодичних платежів. За іншими виконавчими документами виконавець має право звернути стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника без застосування заходів примусового звернення стягнення на майно боржника - за письмовою заявою стягувача або за виконавчими документами, сума стягнення за якими не перевищує п`яти мінімальних розмірів заробітної плати.
 
Відповідно до статті 70 Закону України «Про виконавче провадження» розмір відрахувань із заробітної плати, пенсії, стипендії та інших доходів боржника вираховується із суми, що залишається після утримання податків, зборів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.
 
Із заробітної плати боржника може бути утримано за виконавчими документами до погашення у повному обсязі заборгованості: у разі стягнення аліментів, відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю особи, у зв`язку із втратою годувальника, майнової та/або моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, - 50 відсотків; за іншими видами стягнень, якщо інше не передбачено законом, - 20 відсотків.
 
З пенсії може бути відраховано не більш як 50 відсотків її розміру на утримання членів сім`ї (аліменти), на відшкодування збитків від розкрадання майна підприємств, установ і організацій, на відшкодування пенсіонером шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також у зв`язку із смертю потерпілого, на повернення переплачених сум заробітної плати в передбачених законом випадках.
 
За іншими видами стягнень може бути відраховано не більш як 20 відсотків пенсії.
 
Загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами. Це обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати у разі відбування боржником покарання у виді виправних робіт і стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У таких випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 70 відсотків.
 
Виходячи з положень статті 70 Закону України «Про виконавче провадження», за загальним правилом розмір відрахувань із заробітної плати, пенсії та інших доходів боржника не може перевищувати 20 відсотків, крім випадків, прямо зазначених у цій нормі, за наявності яких розмір відрахувань може складати 50 чи 70 відсотків.
 
Встановивши, що дії державного виконавця щодо встановлення розміру відрахувань, які отримує боржник, на рівні 50 відсотків, відповідають вимогам статті 70 Закону України «Про виконавче провадження», суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, дійшли правильного висновку про відсутність підстав для задоволення скарги ОСОБА_1 .
 
Аналіз змісту касаційної скарги та оскаржених судових рішень свідчить, що правильне застосовування судами норм права є очевидним, а касаційна скарга є необґрунтованою.
 
Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
 
Згідно з частинами п`ятою та шостою статті 394 ЦПК України питання про відкриття касаційного провадження у випадку, передбаченому частиною четвертою цієї статті, вирішує колегія суддів у складі трьох суддів. Ухвала про відмову у відкритті касаційного провадження повинна містити мотиви, з яких суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.
 
Оскільки правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення, тому колегія суддів вважає, що касаційна скарга є необґрунтованою та у відкритті касаційного провадження слід відмовити.
 
Керуючись частинами четвертою, п`ятою та шостою статті 394 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
 
УХВАЛИВ:
 
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою  ОСОБА_1 на ухвалу Липоводолинського районного суду Сумської області від 22 жовтня 2020 року та постанову Сумського апеляційного суду від 03 лютого 2021 року в справі за скаргою ОСОБА_1 на постанову та дії головного державного виконавця Оболонського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) - відмовити.
 
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.
 
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                                         А. І. Грушицький
 
                                                                                                             В. С. Висоцька
 
                                                                                                             І. В. Литвиненко