Ухвала
іменем України
 
5 січня 2021 року
м. Київ
справа № 303/6267/19
провадження № 51-2310ск20
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                                   ОСОБА_1 ,
суддів                                                 ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянув касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 на вирок Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 22 листопада 2019 року та ухвалу Львівського апеляційного суду від 24 вересня 2020 року щодо ОСОБА_5 .
Встановлені обставини
За вироком Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області
від 22 листопада 2019 року ОСОБА_5 визнано винуватим і засуджено
за ч. 2 ст. 121 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років.
Вирішено питання стосовно долі речових доказів.
Львівський апеляційний суд ухвалою від 24 вересня 2020 року залишив без задоволення апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , а зазначений вирок міськрайонного суду від 22 листопада 2019 року щодо ОСОБА_5 – без змін.
Суть питання
У касаційній скарзі захисник, посилаючись на невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, просить скасувати вирок міськрайонного та ухвалу апеляційного судів і призначити новий розгляд в суді першої інстанції.
Мотиви Верховного Суду
Статтею 427 КПК встановлено вимоги, яким має відповідати касаційна скарга.
Згідно з п. 4 ч. 2 ст. 427 КПК касаційна скарга повинна містити обґрунтування заявлених скаржником вимог із зазначенням того, у чому полягає незаконність
чи необґрунтованість судових рішень.
Частиною 1 ст. 438 КПК визначено, що підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є лише: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412 КПК), неправильне застосування закону України
про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК) чи невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого
(ст. 414 КПК).
Посилаючись у касаційній скарзі на незаконність судового рішення, особа, котра подає касаційну скаргу, має вказати на конкретні порушення закону, які є підставами для скасування або зміни судового рішення і які, на її думку, допустили суди при винесенні судових рішень, навести конкретні аргументи на обґрунтування кожної позиції.
Водночас слід урахувати, що відповідно до ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування норм матеріального та процесуального права,
а також правильність правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати й визнавати доведеними обставини, яких не було встановлено
в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Однак усупереч наведеним положенням процесуального закону у своїй касаційній скарзі захисник не посилається на конкретну з підстав, передбачених ч. 1
ст. 438 КПК, для скасування оскаржуваних судових рішень.
Касаційна скарга не містить посилань на конкретні норми матеріального і процесуального права, порушені, на думку захисника, місцевим та апеляційним судами, а також обгрунтування того, у чому полягають ці порушення, як вони вплинули на законність та обгрунтованість оскаржуваних рішень, і чому ці порушення слід відносити до підстав для скасування касаційним судом вироку й ухвали відповідно до статей 370, 404, 412–414 і 419 КПК у їх взаємозв`язку.
Захисник в касаційній скарзі не зазначив: у дослідженні яких обставин, установлених під час кримінального провадження і досліджених судом першої інстанції
не повністю або з порушеннями (у чому полягає неповнота і порушення), усупереч вимогам ч. 3 ст. 404 КПК відмовив суд апеляційної інстанції; яких конкретно доводів, наведених в його апеляційній скарзі, усупереч ст. 419 цього Кодексу апеляційний суд узагалі не дослідив, не перевірив та не оцінив, унаслідок чого визнав їх необґрунтованими.
Також захисник у касаційній скарзі не навів конкретних доводів щодо незаконності усіх висновків суду апеляційної інстанції, наведених в ухвалі цього суду
на спростування доводів в апеляційній скарзі з посиланням на конкретні положення процесуального та матеріального права. Натомість він наголошує на однобічності й неповноті судового розгляду, невідповідності висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження та вказує на необхідність дати доказам іншу оцінку, ніж та, яку дали районний і апеляційний суди, що відповідно до статей 433, 438 КПК не є підставами для перегляду судових рішень касаційним судом.
Крім того, захисник не зазначив, чи бажає брати участь у касаційному розгляді кримінального провадження, як це передбачено ч. 3 ст. 427 КПК.
Відсутність у касаційній скарзі згаданого обґрунтування та недотримання положень ст. 427 КПК перешкоджає вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.
З огляду на викладене оскільки касаційна скарга не відповідає вимогам, передбаченим ст. 427 КПК, Верховний Суд вважає за необхідне на підставі ч. 1
ст. 429 КПК залишити касаційну скаргу без руху та встановити строк для усунення допущених недоліків.
На цих підставах Верховний Суд постановив:
Касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 на вирок Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 22 листопада 2019 року та ухвалу Львівського апеляційного суду від 24 вересня 2020 року щодо ОСОБА_5 залишити без руху та встановити строк для усунення недоліків — десять днів із дня отримання копії ухвали.
У разі невиконання ухвали касаційну скаргу буде повернуто скаржникові.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:
 
ОСОБА_1                                      ОСОБА_2                                           ОСОБА_3