УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
26 лютого 2021 року
м. Київ
справа № 210/4278/19
провадження № 61-17311ск20 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Карпенко С. О. (судді-доповідача), Ігнатенка В. М., Стрільчука В. А.,
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - Комунальне підприємство «Обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» Дніпропетровської обласної ради», 
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області, 
розглянувши касаційну скаргу Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області на рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24 липня 2020 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 28 жовтня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» Дніпропетровської обласної ради», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області, про визнання нещасного випадку таким, що пов`язаний з виробництвом, скасування акта форми Н-5 та зобов`язання вчинити дії, 
ВСТАНОВИВ:
У липні 2019 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Комунального підприємства «Обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» Дніпропетровської обласної ради», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області, про визнання нещасного випадку таким, що пов`язаний з виробництвом, скасування акта форми Н-5 та зобов`язання вчинити дії.
Рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24 липня 2020 року задоволено. 
Визнано нещасний випадок, який відбувся в Комунальному закладі «Криворізька станція швидкої медичної допомоги» Дніпропетровської обласної ради» з ОСОБА_1 4 березня 2018 року о 19 годині 20 хвилин під час виконання трудових обов`язків, таким, що пов`язаний з виробництвом.
Скасовано акт проведення розслідування нещасного випадку за формою Н-5 від 2 травня 2019 року, затверджений головним лікарем Комунального закладу «Криворізька станція швидкої медичної допомоги» Дніпропетровської обласної ради» Бійовським А. М. 3 травня 2019 року.
Зобов`язано Комунальне підприємство «Обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» Дніпропетровської обласної ради» скласти та видати ОСОБА_1 акт розслідування нещасного випадку за формою Н-1, який відбувся в Комунальному закладі «Криворізька станція швидкої медичної допомоги» Дніпропетровської обласної ради» з ОСОБА_1 4 березня 2018 року о 19 годині 20 хвилин під час виконання трудових обов`язків. 
Стягнено з Комунального підприємства «Обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» Дніпропетровської обласної ради» на користь ОСОБА_1 768,40 грн у відшкодування судового збору, 5 600 грн - витрат на професійну правничу допомогу. 
Постановою Дніпровського апеляційного суду від 28 жовтня 2020 року апеляційні скарги Комунального підприємства «Обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» Дніпропетровської обласної ради» і Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області залишено без задоволення, рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24 липня 2020 року - без змін.
Стягнено з Комунального підприємства «Обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» Дніпропетровської обласної ради» на користь ОСОБА_1 1 000 грн у відшкодування витрат на професійну правничу допомогу. 
Не погоджуючись із рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24 липня 2020 року та постановою Дніпровського апеляційного суду від 28 жовтня 2020 року, Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області подало до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просить скасувати зазначені судові рішення і ухвалити у справі нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.
Ухвалою Верховного Суду від 11 грудня 2020 року касаційну скаргу залишено без руху та надано заявнику десять днів з дня вручення копії цієї ухвали для усунення зазначених у ній недоліків.
Заявнику необхідно було подати до Верховного Суду виправлену касаційну скаргу, оформлену у відповідності до вимог статті 392 Цивільного процесуального кодексу (далі - ЦПК) України, копії цієї скарги відповідно до кількості учасників справи; документ про сплату судового збору у розмірі 4 610,40 грн. 
9 лютого 2021 року до касаційного суду від Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області надійшла заява, до якої додано виправлену касаційну скаргу та платіжне доручення про сплату заявником судового збору у розмірі 4 610,40 грн. 
Вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження, суд дійшов наступних висновків.
Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).
Частиною другою статті 389 ЦПК України визначено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
Відповідно до пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга, з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.
Підставою касаційного оскарження рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24 липня 2020 року та постанови Дніпровського апеляційного суду від 28 жовтня 2020 року заявник вказує неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права, а саме застосування норм права без урахування висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду від 9 січня 2020 року у справі № 635/3143/17 
(пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).
Згідно з положеннями пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу і може визнати таку касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку або коли Верховний Суд вважатиме за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах).
Згідно з частиною шостою статті 394 ЦПК України ухвала про відмову у відкритті касаційного провадження повинна містити мотиви, з яких суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.
Зі змісту касаційної скарги та оскаржуваних судових рішень убачається, що скарга заявника є необґрунтованою і наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності рішення суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції.
Ухвалюючи рішення і задовольняючи позов, Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області виходив із доведення ОСОБА_1 факту настання нещасного випадку, пов`язаного із виробництвом, у результаті якого він отримав тяжкі тілесні ушкодження. 
Залишаючи рішення суду першої інстанції без змін, апеляційний суд виходив із того, що судом першої інстанції не допущено неправильного застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Дніпровський апеляційний суд урахував висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 4 листопада 2019 року у справі № 186/1034/18-ц, від 29 січня 2020 року у справі № 210/84/16-ц, від 15 липня 2020 року у справі № 227/1187/17, від 3 травня 2018 року у справі № 372/1010/16-ц. 
Судами першої та апеляційної інстанцій за матеріалами справи установлено, що ОСОБА_1 працює водієм автотранспортних засобів (санітарного автомобіля швидкої медичної допомоги) у Комунальному підприємстві «Обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» Дніпропетровської обласної ради».
4 березня 2018 року ОСОБА_1 прийшов на роботу близько 19 години; о 19 годині 18 хвилин пройшов передрейсовий медичний огляд та був допущений до роботи у нічну зміну.
У подальшому між ОСОБА_1 та двома невідомими особами відбулася сутичка, внаслідок якої позивач отримав тяжкі тілесні ушкодження. 
Медичною бригадою ОСОБА_1 надано першу медичну допомогу і доставлено до травмпункту, де під час огляду встановлено характер отриманих травм та ушкоджень - забій м`яких тканин вилицевої ділянки ліворуч, грудної клітини, поперекової ділянки, забій м`яких тканин лівої кисті та лівої гомілки. 
Судами попередніх інстанцій установлено, що ОСОБА_1 проходив лікування до 28 вересня 2018 року. 
Постановою слідчого відділу Металургійного відділення поліції Криворізького відділу Головного управління національної поліції України в Дніпропетровській області від 4 квітня 2019 року закрито кримінальне провадження № 12018040710000569 у зв`язку із невстановленням особи, яка вчинила кримінальне правопорушення.
Актом про проведення розслідування нещасного випадку за формою Н-5 від 2 травня 2019 року, затвердженим головним лікарем Комунального закладу «Криворізька станція швидкої медичної допомоги» Дніпропетровської обласної ради» Бійовським А. М. 3 травня 2019 року, установлено, що нещасний випадок, який стався з ОСОБА_1 4 березня 2018 року, є непов`язаним з виробництвом. 
Вирішуючи спір, дослідивши та надавши оцінку поданим сторонами доказам, урахувавши норми права та висновки Верховного Суду, суди дійшли правильного висновку про те, що ОСОБА_1 , перебуваючи на робочому місці на території Комунального підприємства «Обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» Дніпропетровської обласної ради», за безпечність умов праці якого відповідає роботодавець, внаслідок небезпечного виробничого фактора, а саме дій осіб, отримав тілесні ушкодження, а отже нещасний випадок є таким, що пов`язаний із виробництвом.
Посилання заявника на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права, а саме застосування норм права без урахування висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду від 9 січня 2020 року у справі № 635/3143/17, відхиляються касаційним судом, оскільки Верховний Суд у справі № 635/3143/17 дійшов висновку про неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права, зокрема статті 43 Конституції України, статті 153 Кодекс законів про працю України, Порядку проведення розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій на виробництві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 листопада 2011 року № 1232, скасував судові рішення і задовольнив позов заявника про встановлення факту нещасного випадку на виробництві, визнання незаконними актів про нещасний випадок на виробництві, непов`язаний з виробництвом, та їх скасування, зобов`язання вчинити певні дії.
Судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у справі № 210/4278/19 узгоджуються з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 21 серпня 2019 року у справі № 711/10371/17, а також з висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 15 липня 2020 року у справі № 227/1187/17, від 29 січня 2020 року у справі № 210/84/16-ц.
Інші доводи касаційної скарги зводяться до незгоди заявника з висновками судів попередніх інстанцій стосовно встановлення обставин справи і оцінки доказів. 
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц викладено правовий висновок про те, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено статтями 77-80, 89, 367 ЦПК України. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційним судом не встановлено, а оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанцій, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів. 
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. 
Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. 
Виходячи зі змісту касаційної скарги та оскаржуваних судових рішень, касаційна скарга Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області на рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24 липня 2020 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 28 жовтня 2020 року є необґрунтованою, а наведені у скарзі доводи не дають підстав для висновку про незаконність судових рішень. 
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, Верховний Суд виходить із того, що у даній справі сторонам надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних правовідносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.
Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення.
Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 7 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.
Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. При цьому право на суд не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг, і такі обмеження не можуть зашкодити самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (пункт 36 рішення у справі «Голдер проти Сполученого Королівства» (Golder v. the United Kingdom) від 21 лютого 1975 року та пункт 27 рішення у справі «Пелевін проти України» від 20 травня 2010 року.
Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).
Оскільки оскаржувані рішення суду першої інстанції та постанова суду апеляційної інстанції є законними і обґрунтованими, ухваленими із правильним застосуванням норм матеріального права та додержанням норм процесуального права й підстави для їх скасування відсутні, у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області на рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24 липня 2020 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 28 жовтня 2020 року суд відмовляє. 
Керуючись статтями 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області на рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24 липня 2020 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 28 жовтня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» Дніпропетровської обласної ради», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області, про визнання нещасного випадку таким, що пов`язаний з виробництвом, скасування акта форми Н-5 та зобов`язання вчинити дії.
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу. 
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:                                                                                                                        С. О. Карпенко 
В. М. Ігнатенко 
В. А. Стрільчук