ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2851/21 Справа № 213/3268/20 	  	Суддя у 1-й інстанції - Нестеренко О. М. Суддя у 2-й інстанції - Бондар  Я. М.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2021 року                                                                м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді: Бондар Я.М.,
суддів: Барильської А.П., Зубакової В.П.
сторони:
позивач - Акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк"
відповідач - ОСОБА_1 , 
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у порядку ч.13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Інгулецького районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 30 листопада 2020 року, ухваленого суддею Нестеренком О.М. в місті Кривому Розі Дніпропетровської області, повний текст судового рішення складено 30 листопада 2020 року,-

ВСТАНОВИВ: 
У вересні 2020 року позивач Акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк" звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_1  про стягнення заборгованості за кредитним договором.
В обґрунтування позову зазначив, що з метою отримання банківських послуг, відповідно до укладеного договору б/н від 31.03.2006 року, ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 2000.00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку» складає між ним і банком договір про надання банківських послуг. 
Банк виконав свої зобов`язання перед відповідачем, надавши останній можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту. 
Зазначив, що відповідно до пунктів 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 договору відповідач дала свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється, а також зменшується або збільшується за ініціативою Банку. 
Відповідач взяті на себе зобов`язання по поверненню кредиту та сплаті відсотків належним чином не виконала. 
Станом на 12.08.2020 року заборгованість відповідача перед позивачем у загальному розмірі становить 17 317,57 грн, яка складається із: заборгованості за тілом кредиту - 14 096,93 грн, у т.ч. заборгованість за поточним тілом кредиту - 9088,38 грн, заборгованість за простроченим тілом кредиту - 5008,55 грн, заборгованості за нарахованими відсотками - 710,00 грн, заборгованість за простроченими відсотками - 2510,64 грн. Цю суму, а також судовий збір у розмірі 2102,00 грн. позивач і просив стягнути з відповідача на свою користь.
Рішенням Інгулецького районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 30 листопада 2020 року позовні вимоги Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1  задоволені. 
Стягнуто з ОСОБА_1 , на користь Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк"заборгованість за кредитним договором б/н від 31.03.2006 року, а саме заборгованість за тілом кредиту у розмірі 14 096 (чотирнадцять тисяч дев`яносто шість) гривень 93 копійки, у т.ч. заборгованість за поточним тілом кредиту у розмірі 9088 (дев`ять тисяч вісімдесят вісім) гривень 38 копійок, заборгованість за простроченим тілом кредиту у розмірі 5008 (п`ять тисяч вісім) гривень 55 копійок, заборгованість за нарахованими відсотками у розмірі 710 (сімсот десять) гривень 00 копійок, заборгованість за простроченими відсотками у розмірі 2510 (дві тисячі п`ятсот десять) гривень 64 копійки.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк"витрати зі сплати судового збору у сумі - 2102,00 гривні.
Відповідач ОСОБА_1 , будучи незгодною з ухваленим судовим рішенням подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність оскаржуваного рішення суду, ставить питання про його скасування з ухваленням нового рішення в частині відмови Банку у задоволенні його позовних вимог щодо стягнення з неї заборгованості за відсотками в сумі 710 грн. та заборгованості за простроченими відсотками в розмірі 2510,64 грн.
При цьому, скаржник зазначає, що вона не була належним чином повідомлена про наявність в суді першої інстанції цивільної справи з позовними вимогами Банку до неї, тому не мала можливості подати відзив на позов, якого не отримувала, як не отримувала і ухвали про відкриття провадження по справі.
Окрім того, відповідач вказує, що оскільки вона не підписувала Умови та Правила надання банківських послуг, не ознайомлювалась з ними, тому вимоги позивача про стягнення заборгованості за відсотками та простроченими відсотками не підлягають задоволенню.
Відзив на апеляційну скаргу відповідача не подано.
В поясненнях представника позивача Бродька А.І. , які надійшли до суду апеляційної інстанції 25.01.2021 року, зазначено, що сторони сторони письмово узгодили відсоткову ставку-3%, тому підписання Умов та Правил немає ніякого значення для справи, оскільки відповідачем підписана заява, в якій зазначена процентна ставка кредитного договору.
Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч.13 ст.7, ч. 1 ст.369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Відповідно до вимог ст.367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог, доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга відповідача не підлягає задоволенню, з огляду на таке.
Судом встановлено, що 31.03.2006 року ОСОБА_1 підписала анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку (повна назва позивача на даний час - Акціонерне товариство комерційний банк "ПРИВАТБАНК", скорочено АТ КБ «ПРИВАТБАНК»), згідно якої, дана заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами складають Договір про надання банківських послуг (а.с. 16-26) та останній було надано кредитні картки, зокрема, № НОМЕР_1 , термін дії - 12/20 (а.с.14).
Із довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки ОСОБА_1 слідує, що 14.03.2006 року здійснено старт карткового рахунку № НОМЕР_1 та 31.03.2006 року встановлено кредитний ліміт - 2000,00 грн. 26.12.2007 року відбулося збільшення кредитного ліміту до 3000,00 грн. 24.12.2008 року збільшено кредитний ліміт до 3200,00 грн. 10.01.2009 року зменшено до 2990,00 грн, 30.01.2009 року зменшено до 2850,00 грн, 04.08.2009 року зменшено до 2657,52 грн, 21.08.2009 року зменшено до 2590,00 грн, 19.06.2013 року збільшено до 4000,00 грн, 05.08.2013 року збільшено до 7600,00 грн, 24.05.2017 року збільшено до 15.000,00 грн, 25.03.2019 року зменшено до 14 211,83 грн, 26.03.2019 року збільшено до 14 220,00 грн, 19.12.2019 року зменшено до 0,00 грн (а.с.15).
Із виписки по карті відповідача слідує, що відповідач користувалася кредитною карткою: знімала кошти з рахунку, здійснювала оплату за товари, поповнювала рахунок в терміналі самообслуговування (а.с.34-43).
З розрахунку заборгованості вбачається, що відповідач свої зобов`язання за договором належним чином не виконала, внаслідок чого станом на 12.08.2020 року утворилася заборгованість у розмірі 17 317,57 грн, яка складається із: заборгованості за тілом кредиту - 14 096,93 грн, у т.ч. заборгованість за поточним тілом кредиту - 9088,38 грн, заборгованість за простроченим тілом кредиту - 5008,55 грн, заборгованості за нарахованими відсотками - 710,00 грн, заборгованість за простроченими відсотками - 2510,64 грн. (а.с.3-13). 
Суд першої інстанції задовольнячи позовні вимоги Банку в повному обсязі виходив з того, що між сторонами виникли кредитні правовідносини, позивачем доведено факт отримання відповідачем кредитних коштів, їх часткове повернення, доказів відсутності заборгованості відповідачем суду не надано, тому відсутні підстави у відмові в задоволені позову в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту, в тому числі і за простроченим тілом кредиту.
Задовольняючи позовні вимоги АТ КБ "ПРИВАТБАНК" в частині стягнення заборгованості за нарахованими відсотками та за простроченими відсотками, суд виходив з того, що, незважаючи на те, що надані позивачем Умови не містять підпису відповідача ОСОБА_1 , разом з тим Анкета - Заява, містить відомості щодо ознайомлення відповідача під підпис з місячною відсотковою ставкою - 3 %, яка нараховується на залишок заборгованості виходячи з розрахунку 360 днів у році, тому вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за нарахованими відсотками та за простроченими відсотками доведені належними та допустимими доказами. 
Колегія суддів повністю погоджується з такими висновками суду першої інстанції та не погоджується із доводами скаржника, викладеними у скарзі з огляду на таке.
Рішення суду відповідачем в частині стягнення тіла кредиту не оскаржується і в цій частині судом апеляційної інстанції не перевіряється.
За вимогами ст.ст.263, 264 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності на підставі закону, ;що регулює подібні відносини, або керуючись загальними засадами і змістом законодавства України.
Обґрунтованим визнається рішення, у якому повно відображені обставини, що мають значення для цієї справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.
При ухваленні рішення суд зобов`язаний зясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов`язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.
Суд першої інстанції дотримався зазначених вище норм закону, у зв`язку із чим рішення в даній справі є законним і обґрунтованим.
В апеляційній скарзі відповідач посилається на те, що вона надані позивачем Умови та правила не підписувала, не ознайомлювались з ними, тому їх не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами договору б/н від 31.03.2006 року, у зв`язку з чим вимоги Банку про стягнення процентів є незаконними, тому не підлягають задоволенню.
Проте, колегія суддів не погоджується з доводами відповідача у цій частині, та погоджується із висновком суду, що відповідач, підписавшиАнкета - Заява, де зазначена місячна відсоткова ставка - 3 % , яка нараховується на залишок заборгованості виходячи з розрахунку 360 днів у році, погодилась на умови запропоновані Банком у цій частині, тому висновок суду про наявність підстав для стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за процентами, колегія суддів вважає правильним і повністю з ним погоджується.
Згідно зі ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цивільного законодавства, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.
Частина 1 ст. 611 ЦК України передбачає, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом. 
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.
Згідно зі ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Кредитний договір укладається у письмовій формі (частина перша ст.1055 ЦК України).
За змістом ст.207 ЦПК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Згідно ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до частини першої ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (ст.638 ЦК України).
Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках.
У відповідності до ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Європейський суд з прав людини зауважив, що принцип «процесуальної рівності сторін» передбачає, що у випадку спору, який стосується приватних інтересів, кожна зі сторін повинна мати розумну можливість представити свою справу, включаючи докази, в умовах, які не ставлять цю сторону в істотно більш несприятливе становище стосовно протилежної сторони (DOMBO BEHEER B.V. v. THE NETHERLANDS, № 14448/88, § 33, ЄСПЛ, від 27 жовтня 1993 року)
Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.
Саме на позивача покладено процесуальний обов`язок довести заявлені у позовні вимоги.
Надана позивачем Анкета-заява, яка підписана позичальником, відповідачем по спра та в якій зазначена базова процентна ставка по кредитному ліміту-3% на місяць з розрахунку на 360 днів у році, підтверджує приєднання відповідача до умов договору в розумінні положень статті 634 ЦК України, оскільки, підписавши Анкету-заяву, відповідач особисто ознайомилася з запропонованими їй умовами кредитування, тобто була обізнана з умовами на яких отримала наданий позивачем кредит, а отже банк має право вимагати від позичальника виконання умов договору в частині сплати процентів за користування кредитними коштами.
З наданого позивачем розрахунку заборгованості за нарахованими процентами вбачається, що їх розмір становить 710,00 грн., заборгованість за простроченими процентами становить 2510,64 грн. (а.с.3-13).
Відповідачем свого розрахунку заборгованості за процентами суду не надано, оскільки ОСОБА_1 у цій частині позовні вимоги не визнає, посилаючись на те, що не підписувала Умови та Правила надання банківських послуг, тому у позивача відсутні підстави для задоволення позовних вимог у стягненні процентів за користування кредитними коштами, однак, як встановлено судом першої інстанції в Анкеті-заяві, підписаній відповідачем 31.03.2006 року, узгоджені умови стягнення процентів за користування кредитом, а відтак доводи ОСОБА_1 про відсутність підстав для задоволення позову у цій частині, колегія суддів відхиляє.
Так, відповідно до п.4 ч.8 ст.128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
Доводи відповідача щодо її неналежного повідомлення про дату, час і місце судового розгляду, колегія судів відхиляє, оскільки матеріали справи містять конверт в якому суд надсилав на адресу відповідача копію позовної заяви з додатками та копію ухвали про відкриття провадження у справі від 14.09.2020 року, який був повернутий суду поштовим відділенням, 05.10.2020 року з відміткою: «адресат відсутній за вказаною адресою», що відповідно до п.4 ч.8 ст.128 ЦПК України є днем вручення судової повістки та вважається належним повідомленням про вчинення процесуальної дії.
Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу позивача слід залишити без задоволення, а оскаржене рішення суду першої інстанції, як законне та обґрунтоване, без змін.
Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанцій, немає.
Керуючись ст.ст.367,368,374,375,381-384 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд, -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу відповідача  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Інгулецького районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 30 листопада 2020 рокузалишити без змін.
Постанова набираєзаконної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.
Повний текст постанови складено 01 квітня 2021 року.

Головуючий:

Судді: